693. 



ordentligare till antalet, alvilcande än till fyra än till sex, se- 

 dan kortare i sammanhang med liela fröhusets korthet och sist 

 mera tnnna eller hinnaktiga således mindre tydliga och älven 

 mera furgängliga, derföre snarare förloras i gamla exemplar, 

 &(jin måhända i sydligare länder, der växten är rarare , oftast 

 hlifvit undersökta. ' Med denna hufvudskiljaktighet synes väl 

 också största åtskillnaden föisviima; men ännu kan man fästa sig 

 vid att pä L. Viscaria är det särskildta fröhusskaltet mycket 

 långt, då deremot pä L. alpina högst kort, eller som det tipp- 

 gifves intet. Den större kortbeten hos sednare växten blir i 

 sjelfva verket än mintlre betydande, sedan man funnit af .h. 

 Viaaaria ett hon-tiUstånd med rätt kort fröhusskalt såsom 

 vi framställt på vår anförde tabell. När man således går från 

 frukten, utan att deriiti funnit någon stor olikhet, så bli de 

 tuHuhia kronbladen af största betydenhet till arternas skiljan- 

 de, men motsäga just icke annars Linnfeiska satsen om deras 

 stora förvandskap, ty denna klyfning kan' väL stå tillsammans 

 med den större finheten hos fjällarnes ai-t. Härmed följer en 

 mildare mera blåakfig färg på de i allt smärre blommorne, hvil- 

 ka vanligast komma närmare lill hvarandra; men, då detta c- 

 gentr{,'en häiör af df? nerlre blom.skaftens slörre längd, så blir d< ek 

 den \\o^ några jjiina skiljbk-iglieten , att blommorno siita mera i hnf- 

 vud alldoles grundlalsk, ocli tvärsom .skilja sif; de nedre blom-sk^fteik 

 allt mer och mer Iran sfjelken oc'i komma ibland frSn roten i ö vtT- 

 ensstämniel.se nud den ö ri^e s'Öire dpibsrlieten och .spenslighetf^n. 

 Under allt detta 'ö' loras tiärJikiiiheten orh vPxien aiita;;er en l:ÖSst 

 glatt *i!l och mtd biåaklig yta. Ehuru den således ä'ven i an^eei-do 

 till tjärakii^heten icke kan komma under Viscaria, så bör den dock 

 såsom art stå nast deriniill. Äfven den nu onilalta tunnhelen och hinn- 

 akti^lietcn ksn anses för f;riinden lill fröhusets korthet, så vida den 

 näimar sig til! blå>elik beskaffenhet . som c-kså kan hafva oordentiig- 

 heten i rummens antal med sig, hviiket allt är en ornllkomlighet. 



Dess förekommande är ymtn*gas^ på Svrnska sidan al fjällen, däri- 

 från den mfd floderna synes sprida sig lill närlif;gande östra landsor- 

 ter ända till hafvet. Vid dess stränder ujjpbör den sedan nimed he- 

 1.1 inedi'=rs(a Sverige, men det är räit besynni-rlifit , att den ålar tin- 

 nes på o 1 8 11 d s södra del och de nrtdjir af Blekingen, som li- 

 kaledes vända sig mot största vidden af Östersjön. Pj delta sätt bö- 

 rcr den till de L.-ppska växter, som sprida sig blott till öslra sidan 

 af riket. En mäikvärdighet är äfven att den v-Vxer högst ymnigt på de 

 gamla slas,'gvarpshö;-arne efter kopparhyttnn vid Garpeuberg, der nen lik- 

 som på Öland är hö::st fin och liten (nästan som SiLene rupestrls), li\- 

 gpnstädes närmar den sig till L. Viscaria, så att om nåt;on öfvergång 

 dertill icke ksn bli fiå a, utan den skulle enligt Linnés vågsals vara 

 lik-otn en lösryckt vanslägting deraf, hviiket icke saknar all skenbaran- 

 lednins. 



Man vet intet bestämdt om denna örts nytla, men såsom sErknan- 

 de all kljbliighet torde den vara mindre obehaglig an Tjär-Örten 

 för de präbätande djuien. 



Tab. är ritad efter ett måttligt stort slånd på Piteå Lappmarks 

 fjäl ar af Kyikohe'den Lsstadius. a. blomma särskildt. b. blomo- 

 der. c. fröhus omgitvet af sitt blomfoder och blott i toppen bart samt 

 uppsprunget med fyra nedböida flikar, d. detsamma skuiet efter läng- 

 den, så att man ser huru högt rummens skiljoväggar stiga mot loppen 

 af fröfästet samt huru kort det inom blomfodrel varande Iröhusfästet 

 {Thecapodium) är. 



