699. 



annan växt med likaledes enblommjg stjelk och trenerviga blad, 

 af hvilken den arctiska växten mycket snarare synes vara en 

 utkastning än af vår allmännare ört, så iramt som man icke 

 akall anse allt för artförändringar , Iivilket dock i vissa fall ic- 

 ke minskar den geograpLiska betydenheten. Del kan synas som 

 ekuUe äfveu en särskildt sort nervatm* skilja de Americanska 

 arctiska växterna från de Europa?iska, hvarpå ett gammalt 

 exempel finnes hos Cornus canadensis i jemförelse med C. 

 suecica. Liksom den förra af dessa sistnämnde har mera åt- 

 skiljde nerver, så äga äfven de Americanska ^rwtccp mera från 

 mellan-nei^-en skiljda eller afvikande sido-nerver; dä deremot 

 på A. montana de inre af de fem nerverna utgå från mellan- 

 nerven (ehuru icke iakttaget på Sv. Bot. t. i85.) nngefärhgen 

 såsom i^å Corfius suecica. Detta vill säga att hos Americanska 

 växterna skulle nervaturen vai'a mera fullkomlig eller utbildad, 

 hos de Europeiska deremot mera närmande sig till ådrighet 

 (venositet). En sådan skiljaktighet sammanhållen med hvad vi 

 under Botrychium virginicum n. 665. anfört kan väl bidraga 

 att beteckna ohka verldsdelars vegetation och gripa in i hela 

 deras natur. 



Dessa förhållanden och betracktelser , de må föröfrigt vara 

 af den betydenhet de kunna, hafva åtminstone fÖrt oss fr? a den 

 tankan, att vår fjällväxt skulle vara blott en fjällarne tillhörig 

 förändring af den allmänna. Fast mera synes fjällväxten vara 

 en föreningslänk mellan America och Europa af det slaget, som 

 mera tillhör den förra verldsdelen. Då den hafsström som ifrån 

 Sibirien går förbi Nordcap åt Americanska sidan tyckes hafva 

 sinSJora del i climaternas blandande, sä skulle måntro, att A- 

 merica får mera från Europa är tvärsom ; men hvar och en så- 

 dan ström måste nästan nödvändigt hafva sin sidoströmning i 

 motsatt rigtning, och det tyckes vara denna, som förer Antil- 

 lernas frö till Norriges kust. Således böra vi ej undra att America 

 meddelar åtminstone lika mycket som den erhåller. Om man på 

 denna sednare grunden ville härleda äfven A. montana för sina 

 motsatta blads skull från America, så vore det utan tvifvel för 

 mycket; nog af att den synes ännu visa ett närmande, som i 

 Södra Europas skiftevis-bladige samslägtingar upphörer. 



Vår f)ällvJxt finnes, så vida med full säkerhet bekant är, endast 

 pS några få och inskränkta ställen vid högsta delen af Lappska fjällryg- 

 gen , hvilken inskränkning torde få sättas i likhet med Botrychii rirgi' 

 niti till bekräftelse pl det anförda. Den är upptäckt på tre atäJlen i 

 Quickjockstrakfen: nämligen först vid Zakkok, sedan vid Roudnas och 

 slutligen vid Tjågneres utmed Rissabäckens öslra sida som ymnigast. 

 Dessutom endast sedd vid Kobrenojve i Pileå Lappmarks fjällar. 



Pl den i Upland och Dalan e förekommande A. montana märker 

 man endast mindre körtelbärando och mera livit hårighet samt bleka- 

 re blommo , som tyder på mindra kraft, hvilken än mer synes vara 

 föriinj^ad bos den arctiska växten. 



Tab. litad af Kyrkoherden Lsstadius i Piteå Lappmarks fjällar 

 § nämnde ställe, b. blomfoder, c, diskblomma med fjun. cl- densam- 

 ma förslorad, e, roibladsknippe , hvaraf rotbladens form och nerratur 

 bättre synes. 



