703 



CIRC^A INTEaMEDIA. 



Blomfodret ^aXi (på C. lutetiana gleshårigt), grön- 

 aktigt, ungefärligen sä långt som kronbladen. 

 Blomklaferne samsittande. Ortbladen hjerlformige , 

 groftandade, glänsande, på ofvan rännformige skafit 

 (på C. alpina hinnkantade). 



Ehrharts Beiträge 4. p. 42. Retz. Suppl. Sec. Fl. Se p. 4. Flor. 

 Dan. 1. 25b. Regeiisb. Bot, Zeit. 1828. 2. p. 588. Wahlenb. Fl, 

 Svec, n. 4 yj. . 



^._an liar väl i allmänhet föresatt sig, att icke egna särskild- 

 ra "tabeller a£ Sv, Bot. åt artförändringar, eliuru märkvärdiga 

 eller från hufvudarten afvikande de ibland kunna synas vara; 

 men särskildta afseenden kunna de ibland under-arter {sub- 

 species) mest märkvärdige så kallade mellan-arterna {plantce 

 intermedicc) förtjena, i synnerhet då de bidraga att afgöra he- 

 la slägtens förhållanden och beskaffenhet, sä som här med 

 närvarande växt synes vara händelsen. Detta är äfven ov^ 

 saken, hvarföre man trott sig kunna uppoffra en särskildt 

 nummer deråt. 



Det är ingen tvifvel, att olika växtfamilier förhålla sig 

 mycket olika till delarnes betydenhet vid arternas skiljande. 

 Vi hafve nyligen sett, hturn bland JSasturiia en litet varak- 

 tig rot ar benägen att bilda dess fullkomligare frukt och til- 

 lika mindre utvecklade kronblad, och något dylikt tyckes hos 

 de fleste af DecandoUe sä kallade Thalami-floTcs \MXLViB. 

 anmärkas, hos hvilka föröfi-fgt den ena delen af blomman 

 kan tilltaga i storlek och antal pä den andras bekostnad. Der-^ 

 emot hos samme Författares Calyci-Jlorcs ser man de i ögo- 

 nen mest fallande blommans delar vara sä förenta, att de 

 liktidigt och i samma grad utveckla sig , utan att kunna taga 

 något frän hvarandra. Detta är mest händelsen hos de af 

 Linné företrädesvis sä kallade CalycantJiemce , hvilka utmär^ 

 ka sig dermed att blomfodret sa närmar sig till kronbladens 

 beskaffenhet, att alltsammans straxf efter blomningen affaller 

 och lemnar frukten bar, liksom afstympad. Man ser således 

 Epilobium. hirsutum ganska bestämdt skilja sig med sin stora 

 blomma från E. pubescens; och pa sätt som hos dessa båda 

 synes blommans storlek hos dylika växter i allmänhet aftaga 

 mot norden. 



drccea hörer icke allenast till samma natnrllga familj, 

 utan synes i allt vara mera analog med slägtet Epilobiunt, 

 än man i början kan förmoda. I allmänhel tyckas alla dessa 

 växters slägten lill geographiska utbredningen och sin bild- 

 nio^ följa longituden. Vestra America har sina rödblommi- 

 ge Oenatherce , det östliga deremot sina gulblommiga arter af 

 samma slägle, hos hvilka alla blommornas storlek och längd 



