706 

 RUMEX MARITIMUS. 



Frojkalen med jemnbrecla korn och tvä vinklar å 

 livar sida, utgående i borstlika spetsar längre än 

 sjelfva skalen. Froredningsb^ansarna sammanför- 

 da. Bladen ganska vågige, jemnsmala. 



Linn. Fl. Sv. n. 5i5, ed. Wahlenb. n, SgS, Fries Nov. ed. 2, 

 P- 9^- 



Jjjnligt det Naturliga Blomningssystemet, sådant som clet nu 

 i synnerhet af Decandolle framställes, blifva llere bland 

 de blonikronslösa växterna (Plantce Apetalce) ansedda sasoni 

 dicliuiska än fdrutj och man torde deraf få anledning att äf- 

 ven betrackta de dicliniska eller dioica Rwnices såsom de 

 förnämsta i slägtet, så mycket mera som de mest förljena 

 namn af Syror, och mest närma sig till de utan tvifvel 

 mera utbildade lihea. Man torde äfven kunna anse dem lör 

 att näst efter de sistnämnde mest tillhöra en djupare conti- 

 nent, eller minst egna sig att blifva egentliga liafsväxter [plan- 

 tce maritimce). De samma hafva äfvezi de mest kornfria valv- 

 lerna [ty den tvärfåll, som linnes hos Acetosa är just något 

 motsatt mot egentliga longitudinelt i mellan -nerven bildade 

 korn igranula)] och äro tillika mest ådrige samt således mest 

 utan sådan nervatur , som utgår i tandningar pä kanterna. Ju 

 mera de nästföljande, egentligen så kallade Lapatha, hafva 

 breda blad, dess mera S3mas frövalvlerna till form och be- 

 skaffenhet likna de samma; men deremot ju mera tle bli 

 smalbladiga, dess mera egenhet synes hos frövalvlerna upp- 

 stå, så att ett visst motvägande i bildning torde kunna aji- 

 märkas, hvilket egentligen vill säga, att det som felas hos ena 

 delen ersattes eller ritväxer dess mer i den andra. Detta 

 torde vara som märkligast hos den här föreställta arten. Dess 

 blad äro nemligen de mest smala , liknade vid Liiteolans, ocli 

 derjemte de mest krusige eller rättare vågige, som kommer 

 dex'af , att de mer än alla andra arters få en longiludinel ner- 

 vatur, som utesluter alla tandningar eller dyhkt i kanterna; 

 Liksom till ersättande af denna brist på tväi-ribbor i bladen 

 få deremot fi'öskalen de mest utbildade sido-utskott, som utlöpa 

 i de färsta och längsta borstlika tandningar som man känner 

 i slägtet. TiUika är kornet liksom förlängdt efter en större 

 del af mellannerven. 



Detta allt kan äfven synas gifva hela växten ett visst 

 hafslikt utseende. Det är icke ovanligt, att ju mera Cheno- 

 podia och AtripUces vid hafvet bhfva smalbladige, dess me- 

 ra frodas deras fröbetäckning. Hos var närvarande växt kan 

 man i de gula långborstade fröskalens sammangyttringar, som 

 finnas i strandens Tångbäddar, se någon hastig likhet med en 



