713 



POLYGALA coMosA. 

 Btommorne försedda med kamm och sittande i en tät 

 klase med i början uppskjutande skärm. ■ Blomfo- 

 der-vingarne sammanlutande, knapt så långa som 

 blomkronan, slutligen kortare än det skaftlösa nä- 

 stan runda fröhuset. Bladen jemnbredt lancetUka. 

 Roten tnfvig. 



Sclikuhr 11. p. 024 t. 194. Reichenb, ic. t, aö* f. 54-56. Fåes 

 Nov. ed. 2. p, 225. Wahlenb. Fl. Sv. r, 789. s. ioG5. 



Y är store Linné med sitt ijpna eller begärh'ga sinne for he- 

 la natiu-en kunde icke störas al sådana småsaker, som liansett 

 leda till en förvillelse, Iran hvilken lian med sä mycket ar- 

 bete ränsat vetenskapen. Han ville derföre f Sverige aldrig 

 erkänna mer än den allmänna Polygalci, ehuru han väl säg 

 jP. amara Sv. Bot. n. 484. vid halsstränuerna och utan tvit- 

 vel årligen vandrade öfver den här nu säsom nästan ny fram- 

 ställda arten. Man läste också den tiden uppmärksamheten 

 nästan blott vid de bredare rotbladen pä P. amara, och öf- 

 versäg de smä blommorna och dylikt, troligen sä mycket mei-a 

 som den Lär föreställda växten har ungefärligen dylika, utan 

 tecken till sädana rotblad. Man var här så litet böjd för att 

 antaga tre arter, att man lät den tredje liksom förvilla de bä- 

 d.i andras skiljande. Ungefärligen sä stod saken, dä en gran- 

 synt forskare upptäckte denna art säsom ny vid Leipzig, hvar- 

 eiter deima nyhet äfven af vär icke mindre gransynla Fries 

 pätanns ä ett ställe i Skåne , hvarifrän exemplar konimo upp- 

 åt landet. Man var dock här mest böjd för att anse den så- 

 som en vanslägting af P. amara tills man vid Upsala fann 

 den allt omkring sig såsom en allmän ört. Ju mera man dä 

 fick anledning att studera dess efter allt utseende allt för små 

 skiljaktiglie ter, desto större öfverenssläininelse och beständig- 

 het har man funnit hos dem. Således har en upptäckt, der 

 örten är rar, gifvit anledning till dess igenkännande säsom en 

 ny allmän växt, der Linné med så många gransynte disciplar 

 botaniserat i ett århundrade. Sannerligen en sällsynt , kanske 

 oerhörd händelse ! 



Dess skiljaktigheter äro förut antydde, sä att de nu. bc- 

 hölva blott samlas och nogare uttryckas. De sn)ä blommorne 

 äro pä våra slätter af en röd Ii la c, och endast vid liligrän- 

 sande skogstrakter af blå och hvit färg. De starkare yttre 

 färgorna utspädas dock hastigt mot det inre af den tjin:ngen 

 till&lutna blomman till en mild rosenfäi-g, som faller sig myc- 

 kel täck pä den kortfransade läppen. Blomvingarnes samman- 

 lutande kan ungefar liknas vid ställningen pä Orchis Morio , 

 då dero^piot deras utspärrande hes föregående art förekommer 



