711 



TRIFOLIUM FRAGIFERURT. 



Blomfodren åtskiljda af fästets fjäll, slutligen uppblå- 

 sta och ofvantill hinnaktige samt iiiihårige, med 

 de öfre tändren starkt nedböjda- ^mäbladen om- 

 vändt äggformfge , urnjupne. Bladskårmtn skidlor- 

 mige. Stjelkarne krypande. 



XiJnn. FJ. Svec. n. 670. ed. Wahlenh. r. 833. 



J\^ löf v e r-slägtet synes nästan i alla spräk hafva fått sitt 

 namn af bladen, icke allenast för deras utmärkta sammansätt- 

 ning , utan också derföre att de utgöra växtens vigligaste eller 

 mest mustiga, innehållsrika del. Deremot och iördenskull 

 blifva också fröen snart sagt de obetydligaste i hela classen, 

 försedda med en ämiu obetydligare f]öbalja. Till vidare skygd 

 tjenar dä ibland den qvarsittande blomkronan, som i syn- 

 nerhet är händelsen hos arter med mera än ett frö; men of- 

 tast blir blomfodret den del, som med fröet något tilltager i 

 storlek och tjenar till dess beskyddande. Detta sker dä pä 

 två sätt; antingen tilltjocknar det iälhåriga blomfodret och bil- 

 dar en mer eller mindre .upptill sammandragen urceolus eller 

 uma omkring det ensamna fröet, hvilken vitriculus förenas 

 i hifvud, som någorkaida liknar en harlot, hvaraf namnet 

 för afdelningen Lagopoda, 1 hvilken den sednast anförda T. 

 striatum Sv. Bot. n. 616. är en utmärkt art-, heller också ut- 

 sväller blomlodret blott på öfre sidan till en blåsa eller bläse- 

 likt hvalf öiver fröet, som då utgör afdelningen Vtsicaria 

 eller B lås e kl ö f ve r. Detta uppsvällande kan icke ske ulan 

 att blomfodrets öfre tänder komma i koi's med de nedre nästan 

 som en sax, hvaraf öppningen snart nedtrj^ckes och tillslates, och 

 derigenom den alltid hos dessa arter oansenliga blomkronan liksom 

 ainypes eller försvinner samt blomfoder-blåsorna bilda hela frö- 

 hufvudet. I södra Enropa särdeles vid Medelhafvet, äro dessa 

 Väplingarnas blåshufvndeii mindre, n\Q\\ ofta desto mer ludd- 

 na; den nordligaste arten deremot får de största och glattaste 

 blåshufvena som liknats vid Smultron , eharu långt större än 

 dessa bärens vanliga sorter, och delta är då vår närvarande 

 säkallade Smultrons klöfver {T. fragiferimi). Såsom 

 orsak till det nu anförda geographiska förhällandet torde kun- 

 na anföras, att de sydligare arterna mest äro etiäriga växter, 

 som under dessa ländernas regntid eller vinter mest fullända 

 sin frösättning och således icke behöfva skygd för annat äa 

 må hända hastigare solinverkan; då deremot denna mot nor- 

 den längst gående arten måste vara beredd på en vei-klig som- 

 marvärmes uthärdande och derföre behöfver den största blä- 

 san af alla. 



Smultr on-klöf vern är af ofvanantydda anledningar 

 såsom den mest storblåsiga också deu till blomman oanseiiji- 



