715 



LACTUCA ScARioLA. 



Bladen omvridna (sä att ytterst nedre sidan blir den 

 öfre), lyrtaggigt klufne, hvassa, nederst pilformigt 

 omgifvande stjelken, på kölen liksom stjelken fin- 

 taggige. 



Linn. Spec. VI. ed. Wlld. 3. p. iSiG. Wahlenb. Fl. Sv. n. 85o. 



JLvaktukan kan verkligen anses for ett sådant Lufvud- 

 slägte bland de Half bloms trige xäyiterna. {SemiJlosculoscE)^ 

 att dea långt mera än Cichorium bordt gifva namnet {Tja" 

 ctiicaceoé) ät licla Ordningen, som nu mindre lämpligen hos 

 så många nyare författare kallas CicJioracece ; likasom ^- 

 tropa långt snarare bordt gifva namnet Atropeoe åt Luridoe 

 än Solanum Solaneoe. Om sättet att gifva Naturliga Ord- 

 ningarna namn af ett Adsst slägte, skall blifva mera antagligt,' 

 måste man väl med mera omsorg för allmänna förliällanden. 

 välja passande liufvudslägten, och icke såsom nu ofta skett 

 med en sådan rastlös vei'ksamhet, ila till sönderdelande ocli 

 specialiserande, att den större allmänheten måste blifva långt 

 efter: ett förhållande, som vår store Linné så mycket und- 

 flydde och hvarutinnan vi ej kunna annat än följa honom. 



För att grunda detta vårt påstående få vi då straxt an- 

 föra, att Lactncan är den mest mjölkgif vande och den 

 kraftigaste mjölken aflemnande i hela sin Natuidiga ordning 

 (liksom Atropa äger den största Läkedoms - kraften ibland 

 Luridoe). Näst derefter kommer i båda afseenden Leonto- 

 don. Bägge dessa slägter hafva också i sammanhang härmed 

 sitt fröfjun sådant, som det egentligast i Ordningen bör vara, 

 nämligen skaftadt och hårfint (ty de fjäderformiga pjippi fin- 

 na vi t. ex. hos Geropogon lättare öfvergå i de borst eller 

 syllika). Lactncan står också öfver Leontodon så vida 

 som dess skaft ;ir mycket finare och längre, eller mera skilj- 

 aktigt från det bnkiga, svartaktiga fröet. Vidare kunna vi 

 anse de färre småblommorna på ett bart fäste för egeiitligare , 

 såsom dei'ifrån mera uteskitande allt örtlikt af hår, fjäll ocli 

 dylikt. Småblommorna kunna också derigenom anses såsom 

 bättre förvarade af det smala, cylindriska blomfodret, under- 

 stödt af fjäll, som nästan oaf brutet uppstiga från örten, ört- 

 bladen hafva härjemtc i högsta grad den r un cina t a- del- 

 ning, som egentligast tillhör Naturliga Ordningen, och hos de 

 mest kraftiga arterna förstärkes den med en taggighet på rygg- 

 nerven, som är bland dessa växter utan annat exempel. 



Man har af detta märkvärdisa släjrte icke mer än när- 

 varande art i Sverige, såsom någorlunda vildt växande. Den 

 är af alla mest taggig på sin ryggnerv och stjelk, samt liar 

 derjemte de mest omböjda bladen, så att undre sidan icke 

 allenast blir vettande åt horizonten, utan till och med oftast 



