716 



GNAPHALIUM supinum. 



Bladen alla jemnsmala, fmulllge. Stjelkarne enkla, 

 nästan trådformige , axbärande. 



Willdenow Spec. Pl. 3. p. 1888. Wahlenb. Fl. Sv. n. gii. 



u. 



nder Sv. Bot. n. 658 — 661. är slägtet Gnaphalium om- 

 talt, i synnerhet till sina gränsor eller de arter, som sta 

 bredvid dem dels såsom det ansågs inom dem (G. arenariurji) 

 dels utom de samma [Filago). Här följer mi en art, som 

 väl stcår närmare intill de sednare eller uti en af delning, som 

 derfure blif\at kallad Filaginoidea, ehuvii skillnaden från 

 egentliga Filagines är betydligt stor, och egenheten deral 

 större än man med ett sådant namn betecknat. 



Från de egentligaste med riktigt glänsande och sqn.irrösa 

 blomfoderfjäll försedda Gnaphalia, kommer man lios oss 

 tydligen till de tvåbyggare- (dioica) arterna, hvilka hafva 

 hannblommoi-na försedda med fjäll, som i någorlunda grad 

 hafva dylik beskaffenhet, men honblommornas fjäU äro längL 

 mera näi-mande sig åt Filagines; och det är synnerligt, att 

 till den nordligaste af dessa arter, har man icke funnit an- 

 nat än hon-stånd, såsom ensamt fÖrenbara med högsta nor- 

 den. Än mera till blomfodrets beskaffenhet närmande sig åt 

 Filagines ^ kan man anse de arter vara, ibland hvilka när- 

 varande hörer, i det att fjällen ligga ganska tätt tiyckta in- 

 till hvarandra och äi"o utan all glans, fast mera af en brun 

 färg, som synes utesluta all sådan. Men det som mest skil- 

 jer dessa arter från alla andra, och som "of vanför mentes, är 

 den nästan axlika blomställningen. Det är mycket i ögonen 

 fallande, att, då de egentligaste Gnaphalia hafva en inflo- 

 rescentia cyrnosa, hvartill ocksi Filagines med sin diclio- 

 tomi närma sig, så få dessa arterna sina blommor i blad- 

 vecken på sätt att öfverst ett tämligen utbildadt riktigt ax 

 uppstår. Ett sådant sätt att växa, spies bland närslägtade 

 Europa^iska växter vara långt mera ovanligt än bland de A- 

 mericanska, som ofta utgöras af axlika, enkla stjelkar från 

 roten till toppen. 



Denna axformighet är hos närvarande art aldrastörst så 

 vida som dess blommor sitta ensamna först inom blad och 

 sedan skärm, som vippat blifva allt mindre och mindre. E- 

 hmni de med tiden oftast få korta skaft, sä befinnas de dock 

 alltid ensamna eller fullkomligt simpla, som utgör ett huf- 

 vudsakligt skiljemäi-ke från G. sylvaticwn och dess under- 

 art, som på ett eller annat sätt får flere blommor i hvait 

 bladveck. Vidare kännes den här föreställda arten med. sin 

 smalhet till alla delar, hvilken dock i vissa tillstånd blir o- 

 tydltg genom kortheten. Då den växer bland ris eller dy- 

 likt, blir stjelken genom stödet och skygdet alldeles trådsmal; 



