7ir 



kunna bli. Ty dess, om vi sa få säga, svarfbränning hat 

 icke, såsom synes varit händelsen med andra, gjort fröhusen 

 liksom uppsvälda, utan fast mer sammanfallna 5 så att de äro 

 tunnast eller plattast i hela slägtet, nära liknande svarta fjäll, 

 i hvilkas botten endast ett litet frö eller kanske rättare frö- 

 ämne finnes. Denna fröhusens tunnhet är sa stor, att axen 

 synas sammansatta af blott två slags svarta fjäll, så tätt lig- 

 gande på hvarandra, att endast genom tätheten temligen 

 tjocka ax uppkomma. Häraf sjrues äfven hända, att änd- 

 axet blir mycket likt de andra axen, ehuru merendels färre 

 fröhus finnas deruti än vanligen hos de andra så kallade 

 Falskt - a n d r o g y n a arterna. 



Skulle man söka någon vidare förklaring af denna så 

 kallade Svart -bränning genom climatets åverkan, så synes 

 man få anledning dertill af de arter, som på Upländska bac- 

 k^arna och fälten om vålden äfven visa någon, ehuru mång- 

 faldigt mindre, svarthet. Dessa växa nämligen på ställen, 

 som under den årstiden äro mest utsatta för ömsom starkt 

 och långvarigt solsken ssmt den deremellan kallaste och ofta 

 med snö förenta blåsten; och hvilka ställen derföre äga i 

 andra delar en mera alpestrisk vegetation än man skvdle 

 vänta sig. Det är ingen tvifvel, att sådant i mångfaldigt hö- 

 gre grad inträflar i sjmnerhet på de mest nordiska fjällen 

 och är orsaken till det der inträffande ömsom njutande och 

 ömsom lidande, som man kunde kalla en än af solen än af 

 frosten liden förbränning. 



På de hJJgsta is-fjällen håller den sig mest å vattnade 

 äfven till grunden kalla ställen, och torde i sammanhang 

 dernied och jemförd med C. atrata, kunna sägas hafva det 

 upptill mera rundaktiga strå och mera skidformige skärm, som 

 vi under följande art ^^lja förena med en dylik local. Föröi- 

 rigt är sjelfva gräset af en sådan liflig grönska, som mest 

 åtföljer svartaktig blomning och vi så väl kunna betrakta på 

 vår ofvanför antydda C montana. Man mäi-ker äfven lios 

 denna fjällarnas art mera gula rottrådar än hos andra. 



Sedan denna art blef mera allmänt känd såsom högsta 

 nordens egentliga tillhörighet, har man äfven anmärkt åan 

 såsom förekommande på ett par alper i Krain och Kärnlhen, 

 till ett nytt bevis huru mycket de mest åtskiljda alper kun- 

 na hafva samma arter. Det torde fordras dessa ställens Ita- 

 lienska luft för att till verkan motsvaia det beständiga sol- 

 skenet på de iKuxliska. 



T.b. tecknad i Pifel Lappmarks fjällar af Kyrkoherden L « s t a d i u ». 

 b. ett styrke af strået nedtill, e. ett ungt eller icke fallväit fröhu» 

 med siit fjäll, d moget fröhus med e. derinom varande f 1 ö i samma 

 för-itnrinpscrad och motsvarande ställning, f. tvärekärning af båj;pe i 

 motsvaraiKle högd f.ån basen och g. tvärskärning af det uppom iioet 

 sair.maiilallna eller platta fröhuset. 



