719 



SALIX HASTATA. 



FruUämnena skaffade, glatta, förlängda och näbbigaj 

 fjällen hårige. Bladen mest aggformige, hvassa, 

 nästan skaftlösa, ådrige, finsågade,. oftast med 

 br^da bladskärm. 



Linn. FJ. Svec. n. 882. ed. Wahlenb. n. ii3i. 



Oeclan vi talt om sa mänga olika localer eller jordmaner 

 ocli det utseende, som de kunna sägas gifva ät högsta nor- 

 den, torde icke ofvergängen blifva svär till betraktande af 

 den imsenligare delen af vegetationen, som i synnerhet ger 

 hvad man kunde k;dla Vcäxt-physiognomien ät landet. I stäl- 

 let för de mer eller mindre dväi-gaktiga ban-tiäd, som i Pj- 

 nus Muglius hafva sin ytteidigliet, pä medlersta Eiu-opas i 

 S5ainei'liet östligare alper, har Lappska fjällen sina mer eller 

 mindre dvärgakliga Björkai', hvilkas ytterlighet är den egent- 

 ligen så kallade Dvärg-björken [Betala nana), och så- 

 som kanske än mera egna sina Vide -arter. Det senare 

 slägtet är så mångsidigt och talrikt, att man väl något be- 

 stänidiu^e synes kunna af göra, hvilken del deraf mest tillliÖr 

 högsta norden. Detta blir dä icke sä mycket de med ladd- 

 3ia skaf tade men trubbiga fröhus, som utgöra svenska skogs- 

 ängarnas pläga, ntan fast mera de med glatta längspetsade 

 fröhus och glandulöst sågade blad, hvilka med sin mera giild- 

 gida fäi'g synas bättre svara mot det beständiga midsommars- 

 ljuset under föröfrigt vinterns fortfarande (såsom nedanför 

 namnes). Bland dessa är S. lanata både den som ensamt 

 tillhör Lappska fjällen och den vackraste af alla. Med den- 

 samma är vår närvarande art mera förvandt än man i hast 

 skulle kvmna tro, och det i följe af sina nästan på samma 

 sätt långhåriga fjäll i en annars alldeles glatt blomning, sina 

 utmärkt ådriga, glandulöst sågade blad (sådana som de un- 

 der hiddet äro i än högre gi-ad på S. lanata), ehuru blom- 

 ningstiden är något olika. 



Deima blomningstidens olikhet lios Salices och dess rätta 

 begripande fordrar ett återgående till allmännare betraktelser. 

 Att midsommaren eller solens beständiga gång öfver horizon- 

 teai inti-älTar i dessa trakter innan våx-en konunit eller nästan 

 en månad förr äa till följe af luftens temperatur vintern för- 

 jagas (eller då i anseende till ljusets aftagande hösten nalkas), 

 kaii ej annat än vara en hufvudorsak till Lajjpska vegetatio- 

 nen egenhet. Deraf måste vegetationen sj-fta till vårblom- 

 nin^ eller att först af allt utveckla blommorna, och deraf 

 utan tvifvel att Björkar och Salices kunna gå som högst upp, 

 der deras toppar lysa guldgula af blomning medan djupa snö- 

 bäddar ännu betäcka marken och deras rötter: sannerligen 

 en i högsta grad Lappländsk syn, som kan väcka beundran 

 öfver ljusets magt öfver vinterkölden. Men den långa vin- 



