JOHN SEBELIEX. M.-N. Kl. 



Men navnlig er det dog egnene omkring Sortehavet som ansees for 

 et av de vigtigste sentrer for jernutvindingen av betydning for den gamle 

 verdens kulturfolk. De her boende kalyber ansaaes i oldtiden for at være 

 dem som først hadde opfundet fremstillingen av jern. I hvert fald var 

 deres produktion meget omfangsrik, og den omtales baade av Xenofon og 

 av Strabo. Deres produkter gik over Sinope (i Paßagonien) og Amtsos 

 (i Pontus), som begge ligger ved Sortehavet, over hele datidens verden. 

 Der fandtes dog ogsaa Jern i Kaukasus, hvor det indvandtes av kotkertie, 

 og i Kappadokien, i Andeiia i Troas og paa Kxpcrn og Rodos. Telkinerne, 

 som hadde hjemme det sidstnævnte sted, nævnes ogsaa som jernets 

 opfindere. 



Om man i anledning av det gamle testamentes omtale av Tnbal-Kain 

 vil la sig forlede til at anta nogen særlig gammel forbindelse mellem jøde- 

 folket og jernindustrien, da vil man imidlertid gjøre sig skyldig i en feil- 

 tagelse. Navnet Kain skal bety ^ likefrem »stned«, og fTubaU henviser 

 til jafetiterfolket Tubal, som i de assyriske indskrifter kaldes Tabal, græ- 

 kernes tibarcner, som bodde syd for Sortehavet i en jernrik egn østenfor 

 Kalyberne. Det ansees ikke for umulig, at de sydfra kommende kalyber 

 hos dem kan ha faat de metallurgiske kundskaper som i grækernes øine 

 gjorde dem (kalyberne) til jernets opfindere. 



EzEKiEL (27, 13) viser tubalfolket sammen med naboerne Mesek som 

 handlende i metalvarer paa det fønikiske marked, og hos Jeremias (15, 12) 

 sees det at jøderne fik ikke bare bronse, men ogsaa jern fra norden. Selv 

 hadde jøderne derimot ingen jernindustri, uagtet der i Libanonsfjeldene og 

 i Galilæa og i landet Adsjlin (øst for Jordan) fandtes jernholdig malm, og 

 naar man i 5. Mosebok 8, 9 læser om det forjættede land som et land 

 »hvis stene er jern, og i hvis bjerge man kan grave malm«, saa beror 

 dette paa en forveksling av jern og jernmalm med den i Palæstina meget 

 almindelige basalt, som ser ut som jern og ved slag gir en metallisk klang. 

 Ogsaa den store »jernseng« til kong Og (5. Mos. 3,11) er uten tvil en 

 basaltsarkofag. Hermed menes dog selvfølgelig ikke at jøderne skulde ha 

 været ukjendte med jernet og dets bruk (se nedenfor). 



I den homeriske tid kjendes baade bronse og jern. Ved Hissarlik er 

 der fundet jerngjenstande allerede i Schliemanns by nr. 2, d. e. fra ca. 2000 

 f. Kr. Da akæcrne vandret ind i Grækenland (ca. 14 — 1300 f. Kr.), har de 



^ Blankenhorn : Mitt. z. Gesch. d. Medizin u. d. Naturwissensch. VI. 1907, p. 370 — 377. 

 Prof. S MicHELET meddeler mig godhetsfuldt at denne tydning av »Tubal-Kain« er 

 noget hypotetisk, selv om den sproglig set er nærliggende. Det hebraiske ord for 

 »smed«- er noget helt andet end Kain. 



