1923. No 5. DE FORHIST. BRONSERS SAMMENSÆTNING OG OPRINDELSE. I3 



altfor risikabel fornærmelse mot den guddom som skulde sitte til doms over 

 den dede. Hvorledes man kunde bringe dette i overensstemmelse med 

 selve himmelens opbygning av et saa forbandet materiale, skal jeg ikke 

 indlate mig paa at forklare. 



løvrig gjenfindes denne opfattelse av jernet som et forbandelsens 

 metal ogsaa hos andre folkeslag. Ifølge 5. Mos. 27, 5 og Josva 8,31 skulde 

 Jehovas alter reises av sten, som ikke maatte være hugget med jern- 

 redskap, »ti derfeom du lar dit huggejern fare derover, da vanhelliges det«. 

 Dette viser dels at jernet paa den tid var vel kjendt av jøderne, om det 

 end ikke var av national tilvirkning, dels ogsaa den avsky der stod derav. 

 Den sidste var dog ikke til hinder for at jerngjenstande var almindelig 

 handelsvare blandt jøderne. I nødsfald bruktes de endog ved tempelbyg- 

 ningen, men rigtignok først efterat de i forveien var blit befriet for den 

 paa den paa dem hvilende forbandelse ved en særlig prestelig indvielse 

 {Josva 6, 19 — 24). — Ogsaa de i Josva og Dom. omtalte »jernvogne« er 

 Uten tvil jernbeslaatte stridsvogne. De flere steder (5. Mos. 4, 20; Josva 

 11,4; T.Kong. 8,511 nævnte »jernovnec er sikkert erindringer fra jødernes 

 ophold i Ægypten, — og da uten tvil jøderne har været benyttet av ægyp- 

 terne til at arbeide i deres gruber og metalsmelterier, saa er det intet 

 under om dette fortoner sig i deres erindring som noget »helvedes væsen«, 

 selv om det kan ha været kobber og ikke jern som blev vundet i disse 

 ovne. — 



Selv i det gamle Rom hadde Jupiters prest kun lov til at rake sit 

 skjeg med en bronsekniv, og det var en gammel skik at naar en ny bys 

 grænser skulde utstikkes ved pløining, saa maatte skjæret i denne plog 

 ikke være av jern, men av bronse^. 



Efter det anførte synes det altsaa som man i de sidst nævnte gamle 

 kulturland ikke sætter en saa skarp grænse mellem jernalder og bronsealder 

 som i vore nordlige land, og som man ikke regner jernalderens indtræffen 

 efter jernets opfindelse eller opdagelse, men efter dets almindelige anvendelse 

 i det daglige liv. Dette tidspunkt indtraf i Ægypten først efter Hyksostidens 

 ophør, hvad enten nu dette hænger sammen med at hatet mot og frygten 

 for den onde Seth begyndte at tape sig, eller at det hænger sammen med 

 at en virkelig metallurgisk jernutvinding er kommet i almindelig gang. 

 Funders Petrie satte tidligere- dette tidspunkt til ca. 800 f. Kr. d. v. s. i 

 det 22de dynastis tid. Senere ^ mener han dog at tidspunktet kan sættes 



1 Hercules Read : A Guide to the antiquities of the bronze age in British Museum. 

 1920, p 7. 



2 Ten years digging in Egypt. London 1892, p. 151 — 1^2. 



3 Ancient Egyjpt : — the metals in Egypt. 1915, p. 22. 



