1923. No. 5. DE FORHIST. BRONSERS SAMMERSÆTNING OG OPRINDELSE. I 5 



Anderledes i den saakaldte gamle verden. Frit metallisk kobber fore- 

 kommer her kun meget sjelden, nærmest som musemskuriositeter, og det 

 er høist usandsynlig at det i den forhistoriske tid skal ha optraadt i væ- 

 sentlig større mængder. Det har overalt maattet indvindes av sine malme, 

 hvori det findes som kemiske forbindelser. Disse er som btkjendt væsentlig 

 si'ovelforbindclser, kobberkis, broket kobbermalm og lign., og det er netop 

 denne omstændighet som gjør det saa vanskelig forstaaelig at et primitivt 

 folk har kunnet utvinde metallet derav, — ti de dertil nødvendige prosesser 

 er av en meget vanskelig og vidtløftig natur. Rigtignok meddeler Much^ 

 et eksempel fra praksis hvor det lykkedes under ganske primitive forhold, 

 nærmest ved »vanvare«, ved direkte rostning av kobberkis at utsmeite et 

 forholdsvis rent kobber med et indhold av 97,02 o o kobber og 0,79 ^ o 

 svovel. Selv om der imidlertid herved kan være aapnet en mulighet til 

 forklaring av en indvinding av det forhistoriske kobber, der menes at være 

 foregaat oprindelig under et forsøk paa at utsmeite guld av den guld- 

 lignende kobberkis, saa maa det dog vel indrømmes at det neppe er den 

 indvindingsmaate som har størst sandsynlighet for sig. 



Der findes nu dog ogsaa oksydiske kobbermalme, baade i form av 

 oksyd, oksydul og som karbonat, og herav foregaar kobberets utvinding 

 meget lettere, bare ved glødning med kul. Dog er det ogsaa her en an- 

 stotssten for vor forstaaelse, at for at faa kobberet til at smelte sammen 

 kræves der en temperatur paa over 11 00 gr. C, og det er ingen let sak 

 naar man staar paa et primitivt kulturtrin. Man har ment at skogbrand 

 og lignende ulykkestilfælder kan ha vist veien til den høie temperatur, og 

 det er jo mulig at man maa ta sin tilflugt til slike hjælpemidler for at 

 kunne forstaa forholdet. Man maa endvidere anta. at de kobbermalme 

 som har tiltrukket sig hine gamle menneskers opmerksomhet, maa ha 

 ligget op i dagen, og der vil selv de svovlede malme være mer eller 

 mindre forvitret, oksydert og gaat over til grønt karbonat. Dette vil ha 

 vist sig mindst likesaa iøinefaldende som den guldlignende kobberkis, og 

 endda mere end den sorte eller brune jernmalm. Dette maa vi tilstaa er 

 unegtelig et moment, som kan tale til gunst for at kobbermalmene ialfald 

 delvis kan være tat under bearbeidelse tidligere end jernmalmen. 



Ægypterne har utvilsomt faat sit ældste kobber fra Sitiailmlvøeti, og 

 da der hverken der eller noget sted i nærheten forekommer tin, er det 

 ganske forstaaeig at gjenstande av ublandet kobber der maa være ældre 

 end de tinholdige bronsesaker. 



' De Kupferzeit in Europa. Jena 1893. s. 298. 



