1923. No. 5. DE FORHIST. BRONSERS SAMMENSÆTNING OG OPRINDELSE. 27 



sandsynlighet for at vort resultat er nogenlunde rigtig, selv om det ved 

 den første betragtning desværre atter oker den vanskelighet i vor for- 

 staaelse som netop var blit mildnet ved erkjendelsen av den tidligere 

 kobberalder. 



Maaske lar dog ogsaa disse vanskeligheter sig bortforklare. Professor 

 Shetelig har i en samtale godhetsfuldt meddelt mig, at bronsefundene her 

 i landet kun er faa i sammenligning med hvad der findes i andre land, 

 og han mener at man maa anta at bronsen først er kommet her til landet 

 i en forholdsvis sen tid, efter at kobberalderen i de andre land hvorfra vi 

 fik vore forsyninger, var et tilbakelagt stadium. 



Jeg tror dog at man ogsaa kan finde en anden forklaring, som maaske 

 kan ha likesaa stor sandsynlighet for sig. 



Selvfølgelig er enhver tanke paa en direkte utvinding av vedkom- 

 mende metaller av malmen i indlandet utelukkket overalt i de skandina- 

 viske land. Metallerne maa i færdig tilstand ha været indført utenlands fra, 

 selv om den videre haandverksmæssige bearbeidelse er foregaat indenlands. 



Nu er det trolig at Danmark og Sverige i sine tidligste kulturperioder 

 har hat sine væsentligste kommunikationsveie og utenlandske bytteforbin- 

 delser dels ret sydover gjennem Tyskland og Osterrike, dels mot øst og 

 s3'dost gjennem Rusland frem til Sortehavet og Middelhavs- landene. Og vore 

 naboland har da ved stenalderens slutning faat sine første metalvarer fra 

 produktionsstederne i Mellem- og Sydeuropa, hvor man vel hadde kobber, 

 men ikke tin, og hvor man altsaa heller ikke hadde naadd til at legere 

 disse to metaller til bronse. Her i vort land har vi derimot paa grund av 

 vor beliggenhet allerede i de tider hat vor væsentligste utenlandsforbindelse 

 vestover til Britannien, som er et av de faa land hvor kobber og tinmalm 

 findes saa godt som side om side. I Cornwall findes som bekjendt baade 

 tinmalm og kobberkis. Selv om vi nu antar at det meste av det i hine tider 

 i Cornwall vundne tin er utvundet av det saakaldte »vasketin« (tinsten) paa 

 sekundært leie, og at kilden til det ældste britiske kobber, likesom i den 

 øvrige gamle verdens land har været ikke selve kobberkisen, men derimot 

 dennes til oksyd og karbonat omdannede ytre dele, som var tilgjængelige for 

 datidens folk, saa lar det sig dog ogsaa med en høi grad av sandsynlighet 

 anta at materialet for en stor del av denne gamle kobberutsmeltning netop 

 paa dette sted har været tinholdig kobbermalm, saa at produktet altsaa er blit 

 ikke rent kobber, men en tinholdig bronse. Dette vilde kunne ske aldeles 

 uavhængig av nogen forsætlig legering, ganske paa samme maate som det, 

 som allerede nævnt, lykkedes at faa fremstillet messing længe før og ganske 

 uavhængig av om man hadde metallisk sink til raadighet. 



