2 THORILD WULFF. 
P. vaporarius" FR. och P. Piai (FR.) gran och tall, P. igniarius FR. 
stenfruktträd, oxel, rönn, ek, hassel, björk, bok, viden m. fl. och P. 
radiciperda (HARTIG) rötterna af många barrträd samt ehuru i ringare 
grad jämväl hos bok, ek och andra löfträd. Denna lista skulle kunna 
ökas med en mängd andra mer eller mindre utprägladt parasitiska tickarter,. 
Somliga arter uppträda enbart eller åtminstone med förkärlek på en 
viss bestämd värdplanta, andra åter växa, som vi sett, utan åtskillnad 
på de mäst olika såväl barr- som löfträd. 
Hvad särskildt beträffar de tickor, hvilka hos oss uppträda som 
björkens fiender, så kommer i främsta rummet den egentliga björk- 
tickan (P. betulinus FR.), hvilken synes nästan undantagslöst ha sitt till- 
håll på denna värdplanta, därvid i lika grad angripande Betula verru- 
cosa EHRH. och 8. odorata BECHST. Jämte björktickan anträffas hos 
oss mycket ofta fnöskesvampen (P. fomentarius FR.) antingen en- 
sam eller i förening med P. betulinus som björkparasit. Fnösketickan 
är dock icke i samma grad som björktickan bunden vid detta substrat, 
utan föredrager i kanske ännu högre grad bok som underlag, men in- 
fekterar jämväl många andra löfträd såsom ek, al och alm. Äfven 
Polyporus igniarius FR., P. comatus FR., P. radiatus (Sow.), P. radici- 
gerda (HARTIG), P. nigricans FR., P. squamosus HUDS. och P. levi- 
gatus FR. anträffas parasitiskt å björk, ehuru enl. hvad jag trott mig 
finna ingenstädes i ens tillnärmelsevis så hög grad skadegörande på 
björkskogen som PP. betulinus och fomentarius. Jämte dessa båda se- 
nare, komma i det följande jämväl P. nigricans, sguamosus och levigatus 
att beröras. 
Innan vi öfvergå till en skildring af de respektive parasiterna, skola 
vi emellertid närmare granska, med hvilka medel och på hvilket sätt 
dessa svampar utföra sitt förstörelsearbete i de angripna trädens ved. 
Den kunskap, vi ha om de träförstörande svamparnas fysikaliska 
och kemiska destruktion af veden, är visserligen samlad genom detalj- 
undersökningar af än den ena, än den andra svamparten, men då ifråga- 
varande svampar biologiskt sedt bilda en grupp för sig med tämligen 
likartade fysiologiska vanor, så torde man helt visst vara berättigad att 
i ganska stor utsträckning generalisera, så att hvad som gäller för en 
eller flera af dessa träfrätande svampar också i stort sedt har sin till- 
lämpning på de öfriga. 
Hos många af våra trädslag urskilja vi som bekant i stammen 
tvenne på tvärsnittet ofta mycket skarpt urskiljbara vedslag: splinten, 
som är ljusare och bildar en yttre ring närmast barken samt den van- 
ligen mörkare kärnveden i stammens midt. Kärnveden består af idel 
döda celler, men ruttnar icke på grund af sin rikedom på garfämnen, 
