EXTRA ORDINARIE SYSTEM ELLER REVIRDELNING. 19 
utbildning ha utsikt att verka under föga mera än 30 års tid, bör få 
arbeta under sådana villkor, att icke hälften till två tredjedelar af den 
sannolika arbetstiden plottras bort på en i flera afseenden otillfreds- 
ställande extra tjänstgöring. 
Ehuru strängt taget fallande utom ämnet för denna uppsats, må i 
detta sammanhang påpekas, att jägmästarnas pensionsålder synbarligen 
är alldeles för högt satt, — troligen 5 å 10 år öfver kårens medellifs- 
längd. Man borde kunnat föreställa sig, att skogsmannen behöfver 
fullt ut samma grad af vigör, som fordras af officer i fredstid. Den 
senare är likväl tidigare pensionsberättigad; kapten, som bekant, redan 
vid 50 år. Betecknande är också, att i en till skogsundervisnings- 
kommittén från Kungl. Domänstyrelsen ingången utredning rörande 
statens och enskildas behof af skogstjänstemän, sattes öfre gränsen för 
de privata skogsmännens tjänstgöringsålder så lågt som vid 55 år! (Se 
sid. 104 i undervisningskommitténs betänkande.) Skogsstatens och i 
synnerhet skogsskötselns intressen tyckas ej ha blifvit alltför väl till- 
varatagna vid tillkomsten af nu gällande pensionsbestämmelser. 
Lika nyttig, som en måttligt tillmätt extra ordinarietid är som för- 
skola för den ordinarie tjänsten, lika skadlig blir den, därest den för- 
länges utöfver en viss gräns. Frånsedt att många under sådana för- 
hållanden, ofta kanske af rent nödtvång, öfvergifva statstjänsten, så 
undgå icke heller de kvarvarande att röna ofördelaktigt inflytande af 
sin prekära ställning. Att en lång följd af år nödgas kvarstå på platser, 
som i förhållande till måttet af utbildning äro att beteckna som rent 
underordnade, är icke ägnadt att lifva intresset och stärka själfförtro- 
endet. Följa så med en dylik ställning ekonomiska svårigheter, bidraga 
dessa ytterligare till att klafbinda och. förslöa äfven de af naturen lifli- 
gaste. Den som sedan kanske vid 50 år eller därutöfver blir befordrad 
till själfständig tjänst, går knappast längre till arbetet med samma glada 
mod som vid 30 ars alder. Icke. heller har han då samma matt af 
fysisk kraft och rörlighet, egenskaper, hvilka väl behöfvas för att i 
grund lära känna ett stort, förut kanske helt obekant arbetsfält. 
Erfarenheten varnar icke för unga ämbetsmän. Vi veta detta, enär 
det äfven i Sverige funnits en tid, då ungt folk kunde komma med i 
räkningen. Ur skogsstatens krönika möta vi från 1800-talets förra del 
till långt in på 6o0-talet åtskilliga 22-åriga (t. ex. Hahr 1861) eller föga 
äldre ordinarie jägmästare (resp. »öfverjägare»); vi finna 20—23-åriga 
lärare och 28-åriga t. f. direktörer vid Kungl. Skogsinstitutet. Israel af 
Ström själf utarbetade som intendent öfver Djurgården vid resp. 27 
och 29 års ålder dels sitt förslag till undervisningskurs för jägeristaten, 
dels ock en ny jaktstadga. Det är iögonfallande, att flera af dem, som 
