EXTRA ORDINARIE SYSTEM ELLER REVIRDELNING. 43 
Statens Revierer saavelsom de kommunale og private Skogdistrikter er 
jevnt over endnu saa store, at der ikke paa langt ner kan vere Tale om 
virkelig rationel Drift, hvilket vil si en langt mindre Avkastning av 
Skogene, end hvad de under fuld rationel Behandling kunde yde.» 
Månne detta yttrande skulle ha någon tillämpning på förhållandena å 
de svenska statsskogarna? 
Det kan t. o. m. sättas ifråga, huruvida icke förvaltningspersonalen 
i Finland med i medeltal 172,946 hektar allm. skogar, men däraf endast 
13,114 hektar kronoparker på hvarje revir, har en förhållandevis lättare 
uppgift att fylla än den i Sverige med sina 79,160 hektar allm. skogar 
och 50,380 hektar kronoparker pr revir. Det bör för öfrigt framhållas, 
att man ännu efter 1904 års revirökning i Finland var på det klara 
med, att en disproportion fortfarande förefanns mellan förvaltningsper- 
sonalen och dess arbetsuppgifter (Se Forststyrelsens Berättelse år 1904, 
sid. 11). 
Det är klart, att man icke utan vidare skulle kunna gifva Sverige 
en skogsstat af förhållandevis samma numerär som Danmarks eller de 
tyska staternas. Dessa länder äro såtillvida lärorika, som de visa oss 
den väg, på hvilken äfven vi efter hand ha att framgå, en annan sak 
är, hur hastigt denna väg bör tillryggaläggas. Till hvilken intensitets 
grad ett lands skogsbruk med ekonomisk fördel kan framföras, beror 
af landets hela kulturella ståndpunkt: af folktäthet, kommunikationernas 
och de träkonsumerande inudustriernas utveckling etc. Frågan är alltså 
den, finns här folk, företagsamhet och pengar nog för att tillvarataga 
en större summa nyttigheter än de, som f. n. uttagas och med nu- 
varande fåtaliga personal kunna uttagas ur våra statsskogar? Om denna 
fråga kan besvaras jakande, då är vårt skogsbruk med rätta att be- 
teckna som efterblifvet, och vederbörande ha att sörja för att skogs- 
väsendets utveckling bringas i jämnbredd med landets näringslif i dess 
helhet. Det är den lokala förvaltningspersonalen, som bäst kan lämna 
besked härom. Anser den sig medhinna alla de arbeten, som f. n 
skulle betala sig eller af andra skäl borde utföras, ja då är allt godt 
och väl. Hvarom icke, så är skogsstaten för fåtalig, och det är domän- 
styrelsens eller kanske för tillfället den arbetande skogsvårdskommitténs 
plikt samt dess första och största uppgift att taga initiativ till delning 
af revir och bevakningstrakter till den omfattning, som förbållandena 
påkalla. Orätt vore det däremot, att i sådana fall sätta extra arbets- 
kraft till stadigvarande arbeten. 
Beträffande proportionen mellan extra och ordinarie skogstjänste- 
män, så råda mångenstädes utomlands långt ifrån idealiska förhållanden. 
Icke i någon enda af de stater, som i det föregående tjänat 
