BIDRAG TILL KÄNNEDOM OM ALMENS NORDLIGA RELIKTFÖREKOMSTER. 67 
växer omedelbart intill en mindre bäck, hvilken endast höst och vår för 
vatten, men under sommaren är helt och hållet uttorkad. Marken, som 
sakta sluttar mot söder, består af stenbunden morän, öfverlagrad af ett 
ganska mäktigt myllager. Kringväxande skog utgöres af ett tätt, åttio- 
årigt tallbestånd. Omkring 20 m. från almen finnas två o,3 m. höga 
almplantor, visande att trädet å denna lokal åtminstone under gynn- 
samma år utbildar mogna frukter. Enligt meddelande af ortsbefolkningen 
skulle till för några år sedan ytterligare ett träd funnits invid samma 
bäck, men blef detta af en eller annan anledning borthugget. 
Synnerligen anmärkningsvärdt är, att almen lyckats bibehålla sin 
existens å här ofvan i korthet beskrifna lokaler. Det företräde framför 
andra lokaler, som bäckstranden bjuder almen är tydligtvis endast den 
jämna markfuktigheten af rinnande vatten. Vidare omöjliggör bäckens 
öppna vatten konkurrens från detta håll. Men detta är också allt. 
Någon högre grad af värme än den för orten normala är lokalen helt 
visst ej i stånd att lämna. 
Den afgjordt mest intressanta af de tre bäckstrandlokalerna är helt 
säkert den förstnämnda, vid Vimmervattenån. Oaktadt växtplatsen är 
belägen så godt som midt inuti landet å 63” 38' n. br., exponerad mot 
norr och från söder starkt beskuggad af den intill växande skogen, har 
almen detta till trots lyckats bibehålla sig. Af detta fall torde man 
kunna draga den slutsatsen, att en synnerligen viktig bidragande om- 
ständighet till almens försvinnande från stora delar af dess forna utbred- 
ningsområde varit konkurrensen med andra biologiskt taget bättre ut- 
rustade trädslag, bland hvilka främst må nämnas granen. Almföreköm- 
sten vid Vimmervattenån visar sålunda, att trädslagets nordliga reliktgräns 
alls icke är en klimatgräns, hvarför äfven tillförlitliga slutsatser rörande 
forna tiders klimatiska förhållanden ej kunna dragas med stöd af denna. 
Almens förekomst och utbildning å olika lokaler. 
Antalet almindivid å olika lokaler är i hög grad växlande och synes 
ej stå i något samband med vare sig breddgraden eller höjden öfver 
hafvet. Sålunda uppgår stamantalet å en af de nordligaste lokalerna — 
Bångnäs — till omkring 30, under det trädet vid Almdalen represen- 
teras endast af två särskilda individ. Vidare äro träden 12 i Tjärnå- 
fjäll II å omkring 650 m. ö. h., under det de i Medberget äro 7 å om- 
kring 400 m. ö. h. Däremot synes växtplatsens beskaffenhet öfva något 
inflytande å antalet exemplar.' Sålunda är det tydligt, att almen är 
mest utsatt för kringskäring å sydbackar, vid bäckstränder samt i ängs- 
1 Tydligt är dock. att antalet individ å olika lokaler kan vara beroende på tillfällig- 
heter, såsom att ortsbefolkningen borthuggit eller förstört ett eller annat träd. 
