104 ERIC MJÖBERG. 
Fig. 3. Tallskott med hartsgaller; efter foto. af vid Statens Entom. Anstalt inkommet prof 
från Kungsängen, De ofvan gallen varande delarna voro här alldeles gulnade och afdöda. 
Puppan (fig. 2 b) är svartbrun, med obetydligt utvecklade tagg- 
kransar på bakkroppssegmenten. 
Den utbildade fjärilen (fig. 2 a) har hufvud, antenner, bröst och 
bakkropp mörkt brungrå med tät ljusgrå-silfvergrå tjällbeläggning. Fram- 
vingarna äro mörkfärgade, försedda med skarpt markerade blygrå-silf- 
vergrå tvärställda våglinjer. Bakvingarna äro brungrå med mycket 
ljusa fransar. Vingbredden 18—22 mm; längd 10—11 mm. 
De träd, hartsgallvecklaren särskildt angriper, äro små ungtallar, 
helst om dessa växa på torr eller mager jordmån. Gallknölarna kunna 
då förekomma i stort antal på en och samma ungtall, de angripna 
skotten ofta vissna af och dö, och ett märkbart hämmande inflytande 
på växtligheten göra sig gällande. I svårare fall kunna en del träd 
rent af dö ut. 
I litteraturen föreligga flera uppgifter om härjningar, orsakade af 
hartsgallvecklaren. Misstankar ha emellertid uttalats, att åtminstone 
i en del fall tallskottvecklaren därvid varit medverkande, och att en 
sammanblandning af de hvarandra rätt närstående arterna skett. 
Som redan förut framhållits är det hufvudsakligen de unga sido- 
skotten, som angripas. Betydligt allvarligare blir angreppet, om det- 
SVESVE NIF VETE EES FTSE 
