136 : AXEL GAVELIN. 
SvENONIUS! på Prinskullens solsida vid Kvikkjokk funnit gran ända upp till 
637 m. ö. h. Efter Kamajokks dalgång sträcker sig barrskogen (tallblandad 
granskog) något mer än 1 mil från Kvikkjokk samt förekommer bl. a. på nedre 
delen af Ruotevare malmberg, medan öfre delen af detta berg tillhör björk- 
regionen utom dess c:a 650 m. ö. h. belägna högsta parti, som saknar skog. 
På det midt emot belägna Vallivares nordsida når björkregionen ungefär 650 m,, 
på Pårtetjällens solsida norr om Ruotevare synbarligen betydligt högre. 
Efter Tarradalen fortsätter björkregionen c:a 22 km. längre mot NV än 
granskogens västliga utposter vid Tarraure och c:a 27 km. ifrån den öfversta 
lokalen för nu lefvande tall. 
Björkregionens öfre gräns är på Prinskullen vid Kvikkjokk af SVvENO- 
NIUS bestämd till 720 m. ö. h., på Njunjesbergets solsida af E. NYMAN till 
780 m. ö h. På Tarrekajses branta sydvästra sluttning mot Tarraure fann 
jag den öfre björkgränsen ligga 660—9670 m. ö. h.?. Något mer än 1 mil 
NNV om ”Tarraures västra ände framgår björkgränsen på östra (sol-) sidan i 
Tarradalen c:a 774 m. ö. h., medan enstaka förkrympta björkexemplar gå 
25—30 m. högre; ett par km. längre norrut, vid Sliktajokk, ligger samma 
gräns c:a 745 m. ö. h. På västra sidan af Tarradalen ligger öfre björkgränsen 
betydligt lägre och framgår vid Vuossavare, midt emot Sevvatjåkko och 
Sliktajokk, på c:a 670 m. ö. h., medan några enstaka björkexemplar före- 
komma intill 5—10 m. högre. I själfva dalbottnen upphör björkskogen enligt 
topografiska kartan på en höjd af c:a 600 m. ö. h. 
Efter Lilla Luleälf har jag på två ställen funnit tall i subfossilt till- 
stånd betydligt ofvan den nutida barrskogsgränsen, nämligen uppe på Ruote- 
vare malmberg i Kamajokks dalgång samt på det nyss omnämnda berget 
Vuossavares sluttning mot Tarrajokk. 
I. Ruotevare. 
Ruotevares öfra del kan sägas bilda en undulerande bergplatå med klipp- 
kullar omväxlande med sänkor, i hvilka flerstädes små tjärnar förekomma. 
I en af dessa tjärnar uppe på berget iakttog jag år 1901 en tallstam. Tyvärr 
blef fyndortens höjd ej direkt bestämd, men den ligger med säkerhet icke mer 
än några tiotal m. under högsta toppen (650 m. ö h.), under inga omstän- 
digheter lägre än 600 m. ö. h. Såsom af det föregående framgår, tillhör fyndor- 
ten öfversta delen af björkregionen, men då barrskogsgränsen och särskildt 
tallgränsen nedanför berget ej blifvit noggrant fastställd3, kan någon bestämd 
uppgift ej lämnas om det minimimått på tallens nedgång, som anförda iakt- 
tagelse angifver. 
! Enligt i Sveriges Geol. Undersöknings arkiv förvarade dagböcker, som benäget ställts 
till mitt förfogande. 
? Denna empiriska gräns är säkerligen på grund af den för vegetationen ogynnsamma 
branta terrängen för låg för att vara den rationella gränsen. — Såsom exempel på gran- 
buskar ofvan trädgränsen må nämnas, att jag härstädes iakttog en mycket obetydlig krypande 
granbuske på 860 m. ö. h. — alltså i det allra närmaste 200 m. öfver den funna björk- 
gränsen, 
3 På den vindskyddade sydöstra sluttningen af berget förekommer granskog med insprängd 
tall åtminstone till 450 m, ö, h., men den öfre gränsen för denna ligger nog något högre. 
