OM TRÄDGRÄNSERNAS NEDGÅNG I DE SVENSKA FJÄLLTRAKTERNA. 137 
2. Vuossavare. 
Vuossavare är beläget på västra sidan af Tarrajokk och strax söder intill Karte- 
jokks inflöde i densamma. På nordöstra sluttningen af nämnda berg hade 
en helt liten bäck skurit sig igenom en liten hängmyr med o,;—0,3 m. mäk- 
tig, starkt förmultnad, dyig torf, som hvilade på en grusig lera, och därvid 
blottat en tallstubbe. Denna var visserligen starkt förmultnad, men hade up- 
penbarligen tillhört ett ansenligt furuträd samt täcktes delvis af o,2 m. mäk- 
tig torf. 
Fyndorten tillhör öfre delen af björkregionen och ligger enligt en under 
mycket ogynsamma förhållanden utförd barometerafvägning c:a 550 m. ö. h. 
Detta värde är tämligen säkert för lågt, hvilket framgår däraf, att jag bestämde 
björkgränsen på Vuossavare till 60—75 m. öfver fyndorten, och denna gräns 
enligt en af doktor SVENONIUS under synbarligen gynnsammare förhållanden 
utförd barometerafvägning härstädes ligger c:a 670 m. ö. h. — I nutiden 
träffas tall icke förr än 20 km. längre i sydost, där den, såsom förut nämnts, 
upphör på 410 m. höjd öfver hafvet. 
3. Tarraure. 
Mellan Vuossavare och den nuvarande tallregionen vid Njuonjes ligger -den af 
ÖRTENBLAD och HOLMERZ beskrifna fyndorten för »grofva tallrötter invid sjön 
Tarraure>. Sistnämnda lokal ligger visserligen på betydligt lägre nivå (504 
m. ö. h.) än den förra samt endast 5 km. ofvanför den nuvarande tallgrän- 
sen och I km. ifrån de öfversta granarna i dalgången. Fyndet är dock af 
intresse, emedan det lämnat ett visst stöd för min förmodan, att den påträf- 
fade furustubben på Vuossavare ej förskrifver sig från något enstaka stående 
träd, som tillfälligtvis blifvit insprängdt 1 björkskogen, utan att en sammanhän- 
gande tallskog verkligen en gång gått minst 20 km. längre upp efter Tarra- 
dalen än i nutiden. 
Från trakten öster om Stora Luleäifs källsjö Virijaure föreligga ett par 
iakttagelser, som i detta samband ej böra förbigås. 
4. Staloluokte. 
Uti sin afhandling »Studier vid svenska jöklar» uppgifver SVENONIUS! 
bl. a., att man »i närheten af Virijaure finner barrträdsstammar». Enligt be- 
näget meddelande af SVvENONIUS afser denna uppgift ett fynd af tallstammar i 
en myr strax innanför Virijaures SÖ:a vik Staloluokte. Fyndet är gjordt af 
framlidne landshöfdingen H. WIDMARK under den tid denne i egenskap af 
kartograf rekognoscerade top. bladet Sulitälma och af honom meddeladt till 
Svenonius. Fyndplatsen ligger inom den lilla isolerade björkregionen vid 
nämnda sjös östra ända, alltså mellan 580 och c:a 600 m. ö h. I nutiden 
upphör furen 1 St. Luleälfs dalgång vid pass 28—29 km ofvanför Stora 
Sjöfallet, där den enligt HOLMERZ och ÖRTENBLAD når 460 m. höjd öfver hafvet. 
5. St. Tiavilk. 
På udden St. Tjavilk, 25 km. ofvanför tallskogens nuvarande öfre gräns ef- 
ter Stora Luleälf, hafva HOLMERZ och ÖRTENBLAD funnit »lämningar efter en 
förgången tallskog, såväl i fast mark som i myrar och tjärnar.» 
!Y FREDR. SVENONIUs: Studier vid svenska jöklar. G. F, F: VII (1884): 32. 
