130 AXEL GAVELIN. 
-. 
Sistnämnda båda iakttagelser äro af stort intresse, då de utvisa, att tall- 
skogen efter Stora Luleälf sträckt sig upp genom hela den nuvarande björkregio- 
nen och t. o. m. haft fäste inom den obetydliga relikta björkregionen Ö. in- 
till Virijaure. Tallfyndet vid Staloluokte angifver alltså, att tallen efter denna 
dalgång dragit sig tillbaka i horisontell riktning en sträcka af minst 85 km. 
6. St. Madåive. 
I öfverensstämmelse med nyss omnämnda tallfynd står HAMBERGS! fynd af 
glasbjörk i en liten torfsänka vid Melädno och strax söder om Stuorab Ma- 
dåive. Fyndorten ligger något mer än o,; mil Ö. om det ställe, där björken 
f. n. upphör i Melädnos dalgång, men endast 670 m. ö. h., medan glesa ' 
björkar på Allakvares S. sluttning, 7 å 8 km. V. om fyndplatsen och liksom 
denna belägen på tjällsluttningens solsida, enligt mina barometerbestämningar 
gå upp till 650 m. ö. h., alltså, särskildt i betraktande af trädgränsernas 
sjunkande mot V., till mycket nära samma höjd som de fossila björklämning- 
arna. Fyndet synes angifva, att björkregionen här dragit sig tillbaka åt- 
minstone 5 å 7 km. mot väster. Såsom redan SERNANDER! och HAMBERG? 
själf framhållit, är dock den regionsförskjutning, som nämnda fynd skulle an- 
gifva, ytterst obetydlig, och det skulle mycket väl vara möjligt, att björkgrän- 
sen härstädes nedpressats genom lapparnas ingripande. Sistnämnda möjlighet 
är så mycket större, som ifrågavarande del af Melädnos dal af ålder varit och 
ännu är en af lapparnas mest anlitade uppehållsorter. Sedt i samband med 
de omtalade subfossila tallfynden tala dock äfven björklämningarna från St. 
Madåive snarast för en spontan nedgång af björkregionen i dessa trakter. 
Pite älfdal. 
Från Piteälfven äro tvenne iakttagelser öfver trädgränsernas forna högre 
läge publicerade, den ena af F. SvENONIUS3, den andra af HOLMERZ och 
ÖRTENBLAD?. 
7. Pieskijaure. 
I en myr vid bäcken från Saulo och söder om Pjeskijaures västra ände på- 
träffade SVENONIUS 3 å 4 exemplar af intill 4 m. långa furustammar. Fynd- 
orten ligger 22 m. öfver Pjeskijaure eller 600 m. öfver hafvet, »vid de allra 
öfversta späda björkarna». 
I nutiden går den sammanhängande tallregionen enligt HOLMGREN" till 
Buoktsjaure i V. samt förekommer såsom en reliktförekomst på norra stran- 
den af Kvaddejaure. Öfre tallträdsgränsen ligger på sistnämnda ställe enligt 
nämnda förf. 500 m. ö. h., medan björkskogsgränsen uppgår till 680 m. ö. h. 
Fyndorten för de subfossila tallarna vid Pjeskijaure är belägen c:a 37 km. 
1! Geol. För. Förh. Bd 22, sid. 486—487. 
? Geologiska och fysiskt-geografiska undersökningar i Sarjekfjällen, sid. 45—47. 
3 Geol. För. Förh. 22 (1900): sid. 485, not, samt hos G. ANDERSSON: Klimatet i Sverige 
efter istiden. Nordisk Tidskrift 1903. 
t Om Norrbottens skogar (Bih. till Domänstyrelsens und. berättelse för år 1885). 
3 AND. HOLMGREN: Skogsbiologiska studier inom Arjepluogs och Jokkmokks lappmarker. 
Skogsv. Fören. Tidskr. 1904, häftet I. 
