OM TRÄDGRÄNSERNAS NEDGÅNG I DE SVENSKA FJÄLLTRAKTERNA. 147 
dalen på resp. 850, 865 och 916 m. ö. h., den sistnämnda enligt KELLGREN 
st. o. m. ofvanför björkgränsen>. (Några observationer öfver trädgränserna 
i våra sydliga fjälltrakter.) 
SERNANDER har Dbeskrifvit tallstubbar från bottnen af Karikläpptjärn c:a 
10 meter under den rationella björkgränsen, omnämnt förekomster af sådana 
från en annan tjärn »ofvan nuvarande björkskogen»> (Flytjord i Svenska fjäll- 
trakter, sid. 8o) samt beskrifvit lämningar af tall från en mosse vid Glän- 
sjöarna c:a 794 m. öÖö. h. (Bidrag till den västskandinaviska vegetationens 
historia i relation till nivåförändringarna). 
SELIM BIRGER omtalar fynd af björk i torfmossar på Rutfjället 1,100 
m. ö. h. samt fynd af fossil tall i dalen öster om Hamrafjället 9355 m. ö. h. 
(Om Härjedalens vegetation). 
Enligt SERNANDERS undersökningar af de nutida vegetationsgränserna i 
denna trakt ligger barrskogsregionens öfre gräns på fjällens solsidor c:a 860 
m., på andra 810 m. ö. h., medan reproduktionsduglig tall går vida lägre, 
så att Sernander anser KELLGRENS fynd af tall till 9016 m. ö. h. angifva en 
depression på »kanske inemot 150 meter>. 
SELIM BIRGER anför, att björken upphör som skog på Rutfjällets norra 
sida 870 m. ö. h., medan de sista enstaka björkarna nådde 9353 m. ö. h. 
Björkfyndet på 1,100 m. ö. h. torde därför betyda en regionförskjutning af 
c:a 200 meter. — Från dalen öster om Hamrafjället omnämner BIRGER en 
enstaka tall 840 m. ö. h., hvadan tallfyndet på 955 m. ö. h. torde beteckna 
en depression af mäns! 115 meter, möjligen en betydligt större. 
Af de anförda iakttagelserna framgår utan tvifvel, att trädgränserna 
under någon del af den postglaciala tiden öfverallt inom de arhandlade 
fjälltrakterna legat betydligt högre än i nutiden, samt att deras ned- 
gång är en allmän, hela det berörda området omfattande företeelse och 
icke ett af diverse tillfälligheter betingadt lokalt fenomen, såsom en 
och annan forskare varit böjd att anse. Påfallande är, i hvilken god 
öfverensstämmelse mina egna iakttagelser stå till de refererade, af andra 
forskare gjorda observationerna samt i hufvudsaken äfven till REKSTADS ', 
HormBores och Anpr. M. Hansens” sammanställningar af egna och 
andras iakttagelser öfver samma fenomen i olika delar af Norge. 
En likartad nedgång af barrskogsgränsen är äfven inom nordöstra 
Finland iakttagen af V. TAnsErR". Det måste därför anses såsom ett 
väl fastslaget faktum, att trädgränserna — och i synnerhet furugränsen 
!J. REKSTAD: Skoggrensens og sneliniens sterre heide tidligere i det sydlige Norge. 
Norges Geologiske Undersogelse. N:o 36. Aarbog for 1903. 
? JENs HOIMBOE: Planterester i norske torvmyrer. Vidensk. Selsk. Christiania. Skrifter 
1903, I N:o 2. Sid. 140—142. 
>? ANDR. M. HANSEN: Landnåm i Norge, en utsigt over bosetningens historie. Kristiania 
1904, sid. 88 ff. 
t£ V. TANNER: Studier öfver kvartärsystemet i Fennoskandias nordliga delar. I. Helsing- 
fors. Sid. 141. 
