152 AXEL GAVELIN. 
dring nedåt under för öfrigt oförändrade allmänna klimatförhållanden. 
Särskildt tydligt synes ju detta framgå af förhållandena i södra Norge, » 
där trädgränsförskjutningen äfven med Hansens lägre siffror är mycket 
större än hela landhöjningen efter istiden och kanske 6 å 8 gånger så 
stor som hela den s. k. Litorinahöjningen inom ifrågavarande områden. 
För de svenska fjälltrakternas vidkommande tyckes Aela landhöjningen 
efter istiden uppgå till än ett något större, än lika eller obetydligt mindre 
belopp än den konstaterade trädgränsdepressionen inom resp. områden. 
För det första är det dock af många skäl uppenbart, att trädvegetationen 
öfverhufvudtaget ej nått fram till fjälltrakterna, förrän en betydande del af 
landhöjningen redan hade försiggått. Tydligt är äfven af de afhandlade 
tall-lämningarnas läge jämförelsevis nära ytan i torfbildningarna och i 
ytterligt obetydliga kärr, att de måste förskrifva sig ifrån ett jämförel- 
sevis sent skede af den postglaciala tiden och åtminstone icke vara äldre 
än från Litorinatiden. Såvidt det f. n. är möjligt att uppskatta de 
från och med Litorinatiden försiggångna nivåförändringarna inom Skan- 
dinaviens centrala delar, kan dock Litorinahöjningen inom de ifrågava- 
rande svenska fjälltrakterna knappast antagas uppgå till mer än 50—75 
meter. Denna är alltså äfven här minst ett par gånger för liten för att 
ensam kunna förklara trädgränsernas nedgång. Man kan därför svårli- 
gen undgå den slutsatsen, att trädgränsernas nedgång åtminstone till en 
betydande del förorsakats af klimatförändringar af mera omfattande och 
allmän natur än de af landhöjningen betingade. 
Genom en hel rad af undersökningar hafva nu ett stort antal skandi- 
naviska forskare på flere skilda vägar funnit, att klimatet i de nordiska 
länderna under Litorinatiden varit betydligt mildare än i nutiden, så att 
en mängd sydliga växt- och djurformer då gått afsevärdt längre mot 
norr än för närvarande är fallet. Genom omfattande undersökningar 
öfver hasselns forna och nutida utbredning och öfver molluskernas upp- 
trädande i de postglaciala aflagringarna jämfördt med deras lefnadsbe- 
tingelser och förekomstsätt i nutiden måste det vidare anses bevisadt, 
att sommarmånaderna då varit betydligt (enligt G. ANDERSSON! omkring 
2,52) varmare än nu. Det ligger då onekligen ytterligt nära till 
hands att förlägga trädregionernas höga läge i fjälltrakterna till denna 
varma tid. Detta hafva också nästan alla de forskare gjort, hvilka 
närmare sysslat med de postglaciala klimatproblemen, såsom GUNNAR AÅN- 
DERSSON OCh R. SERNANDER 1 Sverige, W. C. BRÖGGER, J. REKSTAD, J. 
HoLMBoE och ANDR. M. HANSEN i Norge samt senast V. TANNER i Finland. 
! GUNNAR ÄNDERSSON: Hasseln i Sverige fordom och nu. 'S. G. U. Ser. Ca N:o 3. — 
— — Några drag ur de svenska skogarnas historia. Skogsvårdsför. Tidskr. 1903, häft. I, 
sid. 19; m. fl. arbeten. 
