154 AXEL GAVELIN. 
period, och HöGBom! har nyligen uttalat, att »fjällregionen under Litto- 
rinatidens maritima - klimat torde hafva vunnit betydligt i terräng och 
trädgränserna hafva förskjutits nedåt, icke stigit, som man velat göra 
gällande». Nu måste det visserligen, såsom förut nämnts, anses bevisadt, 
att sommarmånadernas lufttemperatur under ifrågavarande skede jämväl 
varit högre än nu, hvadan trädgränserna enbart af denna anledning bort 
förskjutas uppåt. Och då nyare undersökningar otvifvelaktigt synas 
utvisa, att (åtminstone inom klimat som äro någorlunda jämförliga med 
det nu i Skandinavien rådande) sommarens lufttemperatur är af större 
betydelse för snögränsens och skogsgränsernas läge än nederbörden, så 
torde man ej hafva skäl att betvifla, att trädgränserna i Skandinavien 
verkligen legat högre än nu äfven under Littorinatidens maritima skede. 
Men det torde dock vara tydligt, att en beräkning af den inträdda 
temperaturdepessionens belopp på grundvalen af trädgränsernas nedgång 
förutsätter en så detaljerad kännedom om förändringarna hos de öfriga 
klimatfaktorerna, att den för närvarande torde få anses vara omöjlig 
att utföra. Betecknande nog gifver också en uteslutande med ledning af 
den påvisade trädgränsdepressionen och en antaglig temperaturgradient 
genomförd beräkning för de svenska fjälltrakternas vidkommande en in- 
trädd sänkning af sommartemperaturen på endast mellan 1/,—1? C., 
alltså värden, som endast uppgå till en bråkdel af GUNNAR ÅNDERSSONS, 
EKHOLMS och BröGGERS på andra vägar funna temperaturnedsättning. 
Enligt GUNNAR ANDERSSONS uppfattning om de postglaciala klimatför- 
ändringarnas förlopp måste de högst belägna fossila tall-lämningarna för- 
skrifva sig från förra delen af Littorinatiden, närmare bestämdt från ti- 
den före eller vid den i Fennoskandias periferiska delar konstaterade 
Littorinasänkningens maximum. Nämnde forskare anser nämligen, att 
temperaturen börjat sjunka redan då den sänkningen påföljande landhöj- 
ningen begynte. Denna åsikt om tiden för den postglaciala klimatför- 
sämringens inträde synes dock svårligen förenlig med en mängd fakta, 
såsom fynd af sydliga växter och mollusker mycket långt norr om deras 
nutida utbredningsområden under omständigheter, som utvisa, att de 
lefvat och kunnat spridas därstädes ännu då större delen af Littorinahöj- 
ningen försiggått, såsom särskildt SERNANDER” och flere af hans lärjungar” 
påvisat. Enligt SERNANDER har det ifrågavarande varma klimatskedet 
rådt ännu, när i mellersta Sverige minst 80 ?/, af Littorinahöjningen för- 
!A. G. HöGBOM: Norrland, samt Om den postglaciala tidens klimatoptimum. Geol. Fören. 
Förh. 29 (1907), sid. 70. 
? R. SERNANDER: Die Einwanderung der Fichte in Skandinavien (1892). 
— Flytjord i svenska fjälltrakter m. fl. 
> Se särskildt L. VoN Post: Norrländska torfmossestudier.  Geol. Fören. Förh. Bd 28 
(1906), sid. 271 0Kf 
