158 e KARL FREDENBERG. 
mindre än 418 förvaltande skogstjänstemän, hvaraf 99 st. erhållit högre eller 
lägre skoglig bildning. 
Om hänsyn tages till, att sagda uttalanden äro gjorda under nu nämnda 
förutsättningar, synes det falla af sig själft, att de icke få anses gälla i vidare 
mån, än sagda förutsättningar komma att motsvara verkligheten. Och i hvad 
fall som helst äro med dessa uttalanden endast sannolikhetsberäkningar gjorda, 
hvarmed styrelsen i intet afseende kan anses ha bundit sina handlingar för 
framtiden. I det hänseendet är jag nämligen alldeles ense med förf., att det 
är högst önskvärdt, att skogstjänstemannen icke må få gå för länge såsom 
extra tjänsteman, utan att han inom rimlig tid må vinna befordran till ordinarie 
befattning: Jag kan ock meddela förf. och dem af den extra tjänstemanna- 
kåren, som 1 högre eller mindre grad låtit inverka på sig af förf:s artikel, att 
samma mening är inom styrelsen enhällig. Tyvärr tror jag likväl icke, att 
saken låter ordna sig så lätt, som förf. synes antaga. 
Redan år 1906 uttalade jag vid en intervju af Dagens Nyheter — den 
26 nov. — öÖönskvärdheten af, att ordinarie tjänstemännen måtte särskildt i 
Norr- och Västerbottens län komma att ökas. Blir detta fallet och blir 
flertalet af de revirdelar, som nu förestås af bitr. jägmästare, särskilda revir, 
bör större delen af de äldre i statstjänst verksamma extra tjänstemännen på 
en gång vinna befordran till ordinarie anställning. Härigenom skulle ock 
en minskning i de aflönade extra tjänstemännens antal äga rum. Om sedan 
undan för undan vid ökadt behof af nya arbetskrafter det blefve möjligt få 
nya revir bildade, så att de aflönade extra tjänstemännens numerär kunde 
hållas nere vid exempelvis halfva antalet af de ordinarie befattningarna, månne 
man därigenom hade nått målet: tidigare befordran till ordinarie befattning? 
Månne icke det minskade antalet aflönade extra tjänstemän skulle efterföljas 
af ökadt antal oaflönade sådana, som, medan de ställde sig i kö att vänta 
på aflönad extra befattning, sökte att uppehålla sig med tillfälliga förrätt- 
ningar af olika slag och att därigenom på samma gång meritera sig för 
konkurrensen om första lediga sådan befattning. Erfarenheten från föregå- 
ende tid bestyrker sannolikheten af ett sådant antagande. Det var före den 
egentliga tillkomsten af aflönade extra tjänstemän, som befordringsförhållan- 
dena inom skogsstaten var allra sämst. Att under de senare åren ett så 
stort antal inträdessökande till skogsinstitutet gått och väntat ett till flera år 
för att komma in på institutet, utan säkerhet att dock vinna ens detta mål, 
bestyrker äfven ett sådant antagande. 
Så länge arbete i större eller mindre grad finnes, kan domänstyrelsen 
icke gärna neka därtill kompetenta sökande anställning såsom extra skogs- 
tjänstemän, och likaså kan styrelsen svårligen afslå af jägmästare och öfver- 
jägmästare förordad ansökan af därtill kompetent person att anställas såsom 
oaflönad assistent på revir. I öfrigt skulle väl ändå en äldre utexaminerad 
elev, som kunde förete bevis om praktisk duglighet och erfarenhet, i täflan 
om aflönad assistentbefattning gå framför en yngre sådan, som ännu vore 
opröfvad. 
Det är alls icke så enkelt, som det vid en ytlig undersökning kan se 
ut, att ordna så, att de extra tjänstemännen erhålla befordran till ordinarie 
befattning vid jämförelsevis unga år. Om staten ägde all skog eller om all 
skog stode under statens fullständiga förvaltning, så kunde med tillhjälp af 
statistiken uträknas det antal elever, som årligen borde utexamineras från 
