EXTRA ORDINARIE SYSTEM ELLER REVIRDELNING? 159 
skogshögskolan, för att befordran till ordinarie tjänst skulle kunna inträda vid 
bestämd ålder. Då så icke är förhållandet, utan istället de enskilda sko- 
garnas areal upptager c:a 3/, af landets hela skogsareal!, blir problemet långt 
mera inveckladt. Att under sådana förhållanden bygga på särskilda beräk- 
ningar för endast statens skogshushållning är orimligt. 
Förf. säger å sid. 23: »Det är rent felaktigt att resonera som så, att 
antalet extra jägmästare behöfver ökas, därför att så många under väntetiden 
afgå till privat tjänst etc. Ju flera extra, desto ogynnsammare befordrings- 
förhållanden och desto starkare afgång, detta är den enkla sanningen.» Och 
på sid. 26 fortsätter förf.: »Det måste i hvarje fall anses såsom 1 högsta grad 
olämpligt att basera skogsstatens rekrytering på principer, som i och för sig 
skulle drifva förhållandena in absurdum, därest ej vissa utomstående fullkom- 
ligt okontrollerbara faktorer trädde något mildrande emellan. För öfrigt, hvem 
vet huru länge landets privata skogsbruk kan tjänstgöra som den förträffliga 
tillflyktsort, hvilken en högre försyn hittills låtit stå öppen för de extra tjän- 
stemännen. » 
Detta resonemang är betecknande för hela artikeln, som just är baserad 
på den förutsättningen, att staten skulle kunna normera befordringsförhållan- 
dena inom skogsstaten alldeles som om de enskildas 3/, af landets skogsareal 
icke alls funnes till. Tror verkligen förf., att de enskilda skogsägarna skola, 
sedan raskare befordran inom skogsstaten kunnat införas, komma att rekry- 
tera sina skogsförvaltare med idel utexaminerade elever utan all praktisk er- 
farenhet? Eller tror förf. kanske, att de enskilda skola kunna slå sig till- 
sammans för att få någon slags gemensam kår extra tjänstemän för att därifrån 
fylla sitt behof af skogsförvaltare? Icke lärer man kunna förhindra enskilda 
skogsägare att taga sina skogstjänstemän ur de extra skogsstatstjänstemännens 
led och lika litet lärer man kunna förmena de senare att antaga befattningar 
hos enskilda skogsägare. De extra skogstjänstemännen "komma nog allt fort- 
farande att i äfven det fallet vara hvarandra olika, att den ene sätter mera 
värde på den trygga ställningen i statens tjänst och den andre af skilda orsa- 
ker, alldeles oafsedt befordringsförhållandena, mera värderar de högre löneför- 
måner, som den enskilde alltid inom alla områden, där praktisk duglighet 
kan göra sig gällande, betalar sina tjänstemän. Härtill kommer, att de 
enskilda skogsägarhe proportionsvis ha att bjuda på längt större antal af de 
inom mellersta och södra landet mera behagliga befattningarna. 
Det är icke mer än ett par år sedan bristen på skogstjänstemän var så 
stor, att hvarken staten eller enskilda skogsägare kunde få behöfliga arbeten 
uträttade. . Nedgången på trävarumarknaden synes visserligen nu' ha åstad- 
kommit förändring eller åtminstone i sin mån bidragit därtill, så att under 
innevarande år tjänstemännens antal torde räcka till, men denna nedgång 
torde icke blifva konstant. 
På grund af hvad förut sagts angående förhållandet mellan de allmänna 
och de enskilda skogarnas areal kan elevantalet vid skogshögskolan icke 
1! Visserligen stå de enskildas skogar i Norr- och Västerbottens län samt vissa delar 
af Jämtlands och Kopparbergs län i så måtto under skogsstatens förvaltning, att de i större 
eller mindre grad äro underkastade utsyningstvång. Men under statens förvaltning i egentlig 
mening stå de icke. Detta förhållande uppväges i öfrigt däraf, att hufvudparten af de all- 
männa skogarna är belägen inom Norr- och Västerbottens lappmarker, där skogshushåll- 
ningen på grund af de klimatiska förhållandena aldrig kan göras lika intensiv som i landets 
mellersta och södra delar. 
