162 KARL FREDENBERG. 
ett rätt stort antal fall omkastning af lefnadsbana och äfven andra förhållan- 
den medfört ett försenadt inträde vid skogsinstitutet, hvilket i sin tur med- 
verkat till en förhöjd lefnadsålder vid erhållandet af ordinarie befattning. Den 
väntetid, som många under senare åren underkastat sig för att kunna komma 
in vid skogsinstitutet, kommer äfven att hafva en sådan följd. Medelåldern 
vid befordringen till ordinarie tjänst kan sålunda icke utan vidare lämna 
riktigt utslag 1 detta afseende. 
Den såsom extra tjänsteman tillbragta tiden bör däremot gifva ett rätt 
svar på frågan, men likväl endast under förutsättning, att sagda tid verkligen 
användts till tjänstgöring åt staten. Ser man nu efter, huru därmed kan för- 
hålla sig beträffande de i förutnämnda tablå upptagna tjänstemännen, skall 
man finna, att den höga medelåldern vid befordran till ordinarie tjänst i 
afsevärd grad beror just därpå, att en del extra tjänstemän efter längre eller 
kortare tids tjänstgöring åt staten ägnat sig åt enskild tjänst, egna affärer 
o. s. v. och därför under längre följd af år varit alldeles borta från stats- 
tjänstgöringen,! men hvilka tjänstemän dock sedermera af en eller annan 
anledning funnit med sin fördel förenligt att återgå till statens tjänst. Då dessa 
i flesta fall måst återinträda på den knaggliga meriteringsvägen, ha de gifvet- 
vis blifvit gamla, innan de erhållit befordran till ordinarie tjänst. Granskar 
man t. ex. huru därmed förhåller sig beträffande de 43 st., som utnämnts 
efter år 1900, så finner man, att samtliga de sex äldsta just i följd af sådana 
förhållanden blifvit så gamla, innan de erhållit befordran till ordinarie tjänst. 
Af dessa sex var! en 57 år, två 51 år, en. 40.ar och två 48 ar, då demnep 
ordinarie befattning. Detta har gifvetvis i afsevärd grad bidragit till att höja 
medeltalet för extra ordinarietiden i fråga om sagda tidsperiod. Alltså kan 
icke heller från extra ordinarietidens längd utan vederbörlig korrigering slutas 
till befordringsutsikterna vid skogsstaten. 
Sådana höga ålderssiffror vid befordran till ordinarie tjänst torde emel- 
lertid af flera skäl icke annat än såsom alldeles särskilda undantagsfall fram- 
deles behöfva ifrågakomma. 
Men äfven om nämnda af förf. upprättade tablå korrigeras i nu antydd 
riktning, är den ej ägnad att visa de olika befordringsutsikterna inom skogs- 
staten, ty det kan ingalunda vara riktigt att vid jämförelse mellan extra ordi- 
narie tidens längd för olika tidsperioder alldeles frånse den omständigheten, 
huruvida den extra tjänstemannen, såsom nu är förhållandet, erhållit betaldt 
för sin tjänstgöring, eller såsom förr var det vanligaste, fått tjänstgöra utan 
ersättning eller t. o. m., såsom icke sällan lärer inträffat, fått betala för att 
få tjänstgöra eller åtminstone fått göra tjänsteresorna på egen bekostnad. Af 
sagda skäl kan extra ordinarietidens längd under senare tid icke ens efter 
vederbörliga korrigeringar jämföras med denna under förflutna tidsperioder. 
Af stort intresse skulle emellertid en jämförelse mellan den verkliga extra 
ordinarietiden i statens tjänst under den senaste tidsperioden hos oss och i 
t. ex. Danmark och Tyskland vara. i 
Det är sålunda icke i hufvudsak jag skiljer mig från förf., ty i likhet 
med honom anser jag det högst önskvärdt, att revirens antal må betydligt 
ökas, hvilket jag och flerfaldiga gånger uttalat. Men beträffande sättet att 
1 Till denna kategori höra äfven de skogsingenjörer, som vid mer eller mindre fram- 
skriden ålder sökt och erhållit revir. 
