170 LITTERATUR. 
tigt sätt fördela plikter och rättigheter bland medlemmarna i förvaltnings- 
maskineriet, 
Von B. framkastar först frågan, huruvida den nuvarande högre skogs- 
mannautbildningen är sådan, att från detta håll intet hinder möter för revir- 
förvaltaresystemets utveckling i önskad riktning. Han är härmed inne på en 
sak, som under sista tiden blifvit diskuterad lika mycket i Tyskland som hos 
oss, frågan om skogsundervisningens lämpligaste ordnande. Vi kunna ej när- 
mare ingå på den vidlyftiga diskussionen häröfver, hvilken i Tyskland när- 
mast rört sig om alternativen: universitets- eller fackskoleutbildning? Resultatet 
af detta såväl i skrift som på flere skogsmannamöten fortsatta meningsutbyte 
formulerades vid tyska skogsföreningens VIII Hauptversammlung, Strassburg 
1907 sålunda: »Hela den högre skogsundervisningen bör flyttas till universi- 
teten och inrättas för minst 4 års studier.> Småningom har alltså den öfver- 
tygelse arbetat sig fram till allmännare erkännande, hvilken redan förfäktats 
så tidigt som 1874 på tyska skogsmännens III möte i Freiburg och då för- 
anledde mötesresolutionen, att »isolerade skogsläroanstalter ej längre passa för 
utbildning af skogsförvaltningstjänstemän, hvarför det vore ett trängande be- 
hof att skogsundervisningen flyttades till de allmänna högskolorna». — Själf 
biträder von B. ej utan reservation denna sträfvan. Han anser, att de blif- 
vande skogsmännen väl böra vid universitetet fylla sitt behof af kunskap i 
naturvetenskap, allmän juridik och nationalekonomi, men borde sedan genom- 
gå en särskild »förvaltningsakademi» för inhämtande af nödiga kunskaper i 
speciell juridik, förvaltnings- och handelslära samt framför allt i den rena 
skogstekniken. Det är samma tanke, för hvilken von B. talade redan på 
Strassburgermötet, som han här framlägger med utförligare motivering och 
med hänvisning till ett liknande förslag från Dr. L. WaPPES [Zur forstlichen 
Unterrichtsfrage, Allgem. Forst. u. Jagdzeitung 1907, h. 121. 
I samband med den högre skogsundervisningen diskuteras, hvilka ford- 
ringar på förkunskaper, som böra ställas på de inträdessökande blifvande skogs- 
tjänstemännen. Von B. är härvidlag icke böjd för några afprutningar. Han 
tror, att förvaltningstjänstemän med ensidig och framför allt knapp realbildning 
löpa stor risk att nedsjunka till revirförster-nivån. I öfrigt hänvisas till MAR- 
TINS ännu alltjämt läsvärda skrift »Der höhere forstliche Unterricht mit besonde- 
rer Beriicksichtigung seines gegenwärtigen Zustand in Preussen, Leipzig 1897. Be- 
träffande praktik före inträdet vid universitetet gillas fullkomligt ENDRES ut- 
talande: »Nyttan af praktik före de akademiska studierna står ej 1 rimligt 
förhållande till den härigenom orsakade tidsspillan.» 
En skogsundervisning grundad på de föreslagna principerna menar von 
B., skulle tillåta fullt tidsenliga reformer af revirförvaltaresystemet. 
Detta system består emellertid icke blott af förvaltande, utan också 
af bevakande tjänstemän. Hvad de senare vidkommer, så borde deras ut- 
bildning däremot helt inriktas på praktiken. De stater, Baden, Hessen och 
Wiärtemberg, hvilka nöjt sig med den enklaste teoretiska utbildningen och där 
bevakningspersonalen mestadels utgått från de dugligaste elementen i skogs- 
arbetareklassen, ha haft allt skäl att känna sig tillfreds med denna anordning. 
Detta hindrar icke, att man borde taga fasta på ett redan på mötet i Eisenach 
af Hess och DANCKELMANN och senare af BrocK [Ein Vorschlag 2ur Ausbil- 
dung des Forstschutz- u. Hilfspersonals fir Thiringer Verhältnisse. Allgem. Forst-u. 
Jagd-Zeitung 1907, h. 10] framburet förslag. Enligt detta borde en del — 
