EA: LITTERATUR. 
blefve årsinkomsterna 13 !/, millioner mark högre än nu. I alla händelser 
kommer grefve T. till det resultatet, att en extra afverkning af det öfveråriga 
virkesförrådet är nödvändig och att på 30 år behöfver afverkas 50 millioner 
kbm. med ett värde af 600 mill. mark. 
»Jag ser icke skogshushållningens sanna konservatism ligga i afkastning 
af ringa bestämda mängder och därmed en ökning i den äldre skogens förråd, 
hvilket antingen i sitt värde är öfverhufvudtaget i tillbakagående eller hvilkets 
värdeökning köpes genom offer af ränta eller tillbakagång i markens produk- 
tionskraft. Jag ser den i stället i erhållandet af kraftig produktion af marken 
och i alstrandet af nya beståndsgenerationer, hvilka i massa- och värdealstring 
fullt och helt lofva att utnyttja skogsmarkens afkastningsförmåga. Denna 
hushållningens fordran kan blott den förvaltning åstadkomma, som städse står 
å nivå med tidens olika fordringar och som således icke hårdnar i traditionella 
former och banor.» 
Med detta yttrande som utgångspunkt gör författaren en del mycket 
intressanta och aktuella betraktelser. Utrymmet i tidskriften medgifver icke 
ett fullständigt refererande häraf, utan här kan endast framhållas några få syn- 
punkter. Grefve TÖRRINGS uttalande ställer emellertid i utsikt att »bringa det 
tyska folket i det 20:de århundradet att inse, hvad den andra hälften af det 
r9:de borde lärt dem, om sådana män som PRESSLER och G. HEYER blifvit 
hörda och rätt förstådda, nämligen det fulla ekonomiska utnyttjandet af det 
kolossala, tyska skogskapitalet». Professor WAGNER anser därför grefve T:s 
uttalande så betydelsefullt, att det öppnat ögonen hos lekmannen (i skogligt 
afseende) för storleken af det i skogshushållningen varande kapitalet, och hoppas 
härigenom, att intresset för en rationell skogshushållning skall ökas. 
Författaren definierar den »gamla principen» såsom ett fasthållande af 
den en gång beräknade afkastningens höjd och dess fördelning, hvarvid såsom 
försvar härför hänvisas till allehanda föregifna fördelar för det allmänna bästa. 
Den »nya principen» däremot är samma följdriktiga räknande och uppskattande, 
som gäller rörande all öfrig hushållning i lifvet, naturligtvis dock använd till 
fördel för alla och utan skada för uthållighetsprincipen. 
Förf. vänder sig vidare mot en viss snålhet vid aflöningen af män, som 
ha att förvalta skogsvärden af millioner. Han framhåller här särskildt, huru 
obetydlig en ökning af exempelvis en aflöning på 1,000 mark är. En dylik 
utgift kan återbäras till skogen genom en enda åtgärd, en skickligt utförd 
försäljning, en lämplig kulturåtgärd, en väl byggd väg etc. I detta samman- 
hang frågar författaren: MHvilket intresse visar skogsägaren för det ständiga 
utbildandet af personalen? Hos läkare, ingenjörer, jurister och militärer finnas 
kurser för deras ständiga utbildning, regelbundet återkomma studieresor, och 
litteratur anskaffas rikligt. Äfven i skogshushållningen äro dylika åtgärder 
likaså nödvändiga om ej nödvändigare, då skogsmännen lefvä särskildt isole- 
rade och deras hushållningsområde i själfva sin natur är mycket växlande. 
Men särskildt naturvetenskapen och den därpå byggda skogsvetenskapen skrider 
utan uppehåll framåt och fordrar därför ständigt vidare utbildning. Fara ligger 
däri, att tjänstemännen genom alltför kort studietid ej blifva förtrogna med 
vetenskap och litteratur, och sedan genom sin isolering försumma eller t. o. m. 
förakta sådan, emedan de förblifva främmande för dem, och då kommer »tid» 
alltmer att saknas till studier. Ofta framhålla praktikens män ännu i dag, t. o. m. 
de som intaga en ledande ställning, huru lågt de tänka om vetenskap och 
