182 | K LITTERATUR. 
dringar, så ligger häri just den faran särskildt nära, att det schematiska får öfver- 
vikten och tillbakatränger hänsynen till de naturliga betingelserna. Därföre 
uppställer författaren den satsen, att de rent ekonomiska synpunkterna måste 
vid klargörandet af utrymmesbehofvet i skogen alltid taga hänsyn till skyd- 
dandet af de naturliga, produktiva fordringarna. I detta. sammanhang fram- 
håller författaren, huru i den skogliga produktionsläran främst bör komma: 
»Waldbau>», »Forstschutz» och »Forstbenutzung». Först i andra rummet höra 
hemma »Betriebsfihrung», »Forststatik» och »Ertragsregelung» med sin fordran 
på utrymmesbehofvet. 
Författaren söker finna ett för alla trädslag gemensamt skogsbrukssätt i 
en enhetlig grund för utrymmesbehofvet vid naturlig föryngring af alla trädslag, 
men utgår härvid närmast från studiet af granen. Han framhåller, huru i all- 
mänhet i skogslitteraturen förefinnes en allmän öfverensstämmelse rörande 
nödvändigheten af skogskultur vid uppdragandet af gran. Likväl påvisar W., 
att plantering af gran medför barbarisk misshandling af roten. Genom plan- 
tering kommer nämligen ej roten att erhålla sitt naturliga läge utmed ytan, 
såsom det framgår af en del goda, öfvertygande teckningar. 
I sin ifver att försvara blädningen gifver författaren en nog så öfver- 
drifven, men en all eftertanke värd skildring af den tyska statsskogen i för- 
hållande till den angränsande bondskogen. Den förra består af sluten, likål- 
drig högskog, sedan länge sparad och välskött, gammal och med slutet kron- 
tak och länge beskuggad mark, som likväl erbjuder de största svårigheterna 
för föryngring. Den bredvidliggande bondskogen på lika mark är en ofta 
olämpligt skött blädningsskog med föga af gammal skog, men däremot försedd 
med rikt, nästan skadligt uppslag af alla beståndsbildande trädarter i flera 
skikt. Den rika återväxten i den senare beror på: 
1. Att afverkningen ofta återkommer och skogen härigenom utvecklas. 
2. »Lufthvila> för marken och länge varande sidoskydd mot vind i 
ungdomen. 
3. Det riktiga förhållandet mellan solbelysning (uttorkning) och markens 
befuktning genom nederbörd. 
4. Lägre omloppstid och afstående från uppdragande af sortiment med 
stora längder. 
I detta sammanhang söker författaren klargöra frågan om omloppstiden 
i blädningsskogen och omloppstidens inflytande på den naturliga föryngrin- 
gen. Enligt författarens iakttagelser skulle det vara det största fel, om man 
söker bibehålla höga omloppstider eller söka uppdraga groft virke på branta 
eller för bergras och bortsköljning af jord utsatta sluttningar. Så sker emeller- 
tid ofta därför, att man på dylika platser ej har mod eller lust att företaga 
afverkningar, eller därföre, att man vill uppdraga groft virke för att utan stor 
förlust kunnna aptera dem i korta längder. Hög omloppstid förorsakar dock 
på branta sluttningar, särskildt beträffande barrskog, kala ytor och omöjlig- 
gör naturlig föryngring. Därför bör å dylika skyddsskogar ej uppdragas barr- 
träd af gröfre dimensioner än 30 cm. 
I litteraturen förekomma ofta uppgifter, att naturföryngring är omöjlig att 
erhålla vid låga omloppstider. Om med låga omloppstider menas 60—100 
år, äro författarens iakttagelser de motsatta. Sålunda föryngrar sig gran 
på naturligt sätt bäst i 60—90 åriga bestånd, silfvergran bäst i 80o—100 
åriga. 
