LITTERATUR, 183 
I ett följande kapitel talas om skogsbrukssätten i förhållande till natur- 
föryngringen. Den särdeles rika tyska. terminologien öfver skilda skogsbruks- 
sätt — hvaraf en del endast torde finnas å papperet — söker författaren att 
ordna och sammanställa. Efter skogsbrukssättens förmåga att utnyttja fröåren 
skiljer han mellan 
1. Der Blenderbetrieb! 2. Die Schlagbetriebe. 
Die Schlagbetriebe uppdelas i 
a) Kahlschlagbetrieb 
b) Saumschlagbetrieb 
c) Schirmschlagbetrieb 
d) Blenderschlagbetrieb. 
Af dessa afverkningsformer gifves det sedan kombinationer, med skilda sam- 
mansatta ord (från olika handböcker), inför hvilka en svensk känner sig all- 
deles bortkommen. Vi kunna vare glada öfver, att vår svenska skogstermino 
logi icke är så rik! 
Efter afverkningsformernas användning skiljer vidare författaren mellan 
Grossflächenbetrieb — Kalschlag och Schirmschlag — och Kleinflächenbetrieb, 
hvartill räknas blädningen i alla dess former: Grupphuggning, Bauernwald (Tichy's 
Femelwald), Wessely's Fichtenplänterwald, den bayerska Femelschlag, Gayers 
kanthuggning och den af Wagner föreslagna oafbrutna kanthuggningen. Dessa 
blädningsformer förtydligas af goda schematiska teckningar. 
Af synnerligt intresse är kapitlet Der Saumschlag — »Kanthuggningen>. 
I detta kapitel finna vi också bokens tyngdpunkt. »Kanthuggningen» karak- 
täriseras därigenom, att de ytor, som samtidigt äro underkastade föryngring, bilda 
en smal, utefter beståndsgränsen löpande remsa, och att föryngringen fortgår ge- 
nom att denna linie fortskrider öfver de till föryngring bestämda trakterna. 
Särskild vikt lägges vid den riktning, i hvilken afverkningen skall framskrida. 
— Författaren börjar med att framhålla en god kompass såsom det viktigaste 
hjälpmedlet för en rationell skogshushållning. — Afverkningens riktning 
väljes dels med hänsyn att förhindra tillträde för den uttorkande solen, dels i 
gynnandet af tillförsel af regnet. Dessa faktorers inverkan åskådliggöras 
genom ett flertal schematiska teckningar. Gynnsammast för föryngringen visar 
sig nordväst och nordkanten vara. I andra rummet följa nordostkanten och den 
för vinden skyddade västkanten. Däremot äro väst-, syd- och ostkanterna mer 
eller mindre svårföryngrade. Den normala afverkningsriktningen bör därför 
för löfträd vara från nordväst till sydost och för barrträd från norr till söder. 
Författaren säger också, att detta äfven öfverensstämmer med den af hvarje 
praktiker gjorda iakttagelsen,att den naturliga återväxten kommer rikast, där 
man ej vill hafva den, men uteblir där, hvarest man önskar den — vi hugga 
nämligen från öster mot väster, man bör hugga ungefär omvändt. I slutet af 
detta kapitel döper slutligen författaren sin nya, i hvarje kapitel förut föreslagna 
blädningsform med namnet »Blendersaumschlag», som på svenska torde bäst 
kunna karaktäriseras genom det visserligen ej vackra, men rätt betecknande sam- 
mansättningen »blädningskanthuggning». 
Att denna nya blädningsform, som funnit en så öfvertygad, talför och 
skicklig uppfinnare och försvarare, skall göra en lysande karriär bland vän- 
nerna af naturlig föryngring är ganska säkert. Därföre torde det — äfven 
! Förf. skrifver blendern och Blenderbetrieb istället för plentern och Plenterbetrieb. 
