184 LITTERATUR. 
med risk att göra referatet vidlyftigare, än hvad som utrymmet i tidskriften i 
allmänhet brukar tillåta — här vara nödvändigt att något beskrifva huggnin- 
gens utförande. Afverkningen föres i den riktning, som ofvan angifvits. Hugg- 
ningen skall verka som en olikformig utgallring i beståndskanten samt fortgå möjli- 
gast långsamt men kontinuerligt. På de skilda punkterna afverkas hvarje gång en- 
dast några få stammar. Hvarje huggning kommer härigenom att ske i tre facer, dels 
det första olikformiga utglesnandet af den förut slutna beståndskanten och öpp- 
nandet af nya små luckor för den första besåningen, dels utvidgandet af redan 
befintliga luckor med återväxt för att utvidga besåningsfältet, dels ock en afverk- 
ning af kvarlämnade träd, hvarigenom afverkningstrakten så småningom ryc- 
ker framåt. Återväxtens uppkomst blir följande. Groningen försiggår under 
öfverbestånd och i sidoskydd af slutna bestånd, därefter fattar den fotfäste 
och förstärkes mot kanten under det den alltjämt göres fullständigare, och 
den fulla slutenheten inträder under sidoskydd från söder. Återväxten får i 
regel fotfäste under ett öfverbestånd och får samla nödig rot- och bladmassa, 
innan den kommer i fri ställning. Den förmår härigenom lättare att bekämpa 
den därstädes uppstående konkurrensen med gräs och skogsogräs. Den blir 
snart fullt sluten och täcker marken, hvarvid ännu något sidoskydd är önskvärdt. 
Ett viktigt moment för huggningens framskridande är gifvetvis fröåren, 
deras återkommande och deras utnyttjande. Då fröår ej förekomma, göras 
afverkningsremsorna smala, vid rikligare fröår bredare. Den första huggnin- 
gen ingriper bland de storkronade, skuggälskande träden, därvid naturligtvis 
först afverkas den föga stormhärdiga granen, och sedan bland de ljusälskande 
träden. Tall, lärk och ek lämnas sålunda dels för besåningen och dels för 
utnyttjande af ljustillväxten hos desamma. 
Författaren jämför sin blädningsform med öfriga befintliga och finner be- 
stämda företräden i den af honom beskrifna samt utbrister i slutet af det 
senast refererade kapitlet: Ur skogen måste försvinna den med den säkra 
och rika naturföryngringen oförenbara likåldrigheten på större fläckar och 
den på denna stödda och inarbetade hushållningen! 
Ett bland bokens intressantaste kapitel är det om stormen, där förfat- 
taren på ett mycket fullständigt sätt behandlar stormens egenskaper, dess 
riktning och verkningar på skilda trädslag och olika åldrar. Utrymmet med- 
gifver likväl ej ett referat häraf. Författaren kommer emellertid till det re- 
sultatet, att »blädningskanthuggningen» erbjuder den största säkerhet mot 
stormfaror. I korthet berör han sedan andra faror, som hota skogen, såsom 
snötryck, frost, eld, svampar, insekter, och finner, att »blädningskanthuggningen» 
motstår dem bäst. Ej under därför, att författaren med fetstil upprepar sitt 
utrop: Därför bort från skogen med stora, likåldriga bestånd och de stora, 
kalhyggena (Grossflächenwirtschaft), som bragt så mycken ohälsa öfver den- 
samma, och tillbaka till former, som stå blädningsskogen nära! 
I en följande afdelning talar författaren om skogsprodukternas tekniska 
egenskaper och deras tillgodogörande samt finner, att blädningskanthuggningen 
äfven tillfredsställer alla ekonomiska fordringar på skogens tillgodogörande på 
bäst tänkbara sätt och knappast i mindre grad än själfva kalhuggningen. 
Skilda afdelningar behandla skogshushållningsreglernas genomförande samt 
skogsstatistikens fordringar, hvarefter författaren öfvergår att tala om skogs- 
indelningen och utrymmesbehofvet. Han skildrar de olika skogsindelnings- 
principerna och vänder sig särskildt mot den vanliga kömbinerade fackverks- 
