STUDIER ÖFVER GRANENS FORMRIKEDOM. 205 
stemet hämtade karaktärerna bör naturligtvis ej underskattas. Men 
någon öfverskattning däraf får ej heller ske. Redan det af KIHLMAN 
gjorda, ofvan citerade uttalandet, för hvilket hans ingående undersök- 
ningar i Ryska Lappmarken ligga till grund, manar att med försiktighet 
använda kottefjällsformen vid dragandet af generella slutsatser i af- 
seende på systematiken. Mina egna erfarenheter från olika delar af 
Sverige, där jag så godt som allestädes funnit de flesta kottefjälls- 
typerna representerade ehuru med stark ökning i frekvens af de rund- 
fjälliga å nordligare breddgrad, tala dock närmast för en anslutning till 
den af SCHRÖTER uttalade uppfattningen. Äfven om det må anses 
fullt berättigadt att taga kottetjällsformen såsom grund för en syste- 
matisk indelning af granformerna, torde det dock ej vara så alldeles 
säkert, att det är lämpligt, då det gäller en närmast för praktiken af- 
sedd indelning af våra granformer. Något intimare samband mellan 
kottefjällsform och skogliga egenskaper har ej kunnat påvisas. Under 
de sista båda årens granundersökningar har jag emellertid trott mig 
kunna spåra ett visst samband mellan åtminstone vissa förgrenings- 
former och vissa skogliga egenskaper. Ett användande af förgrenings- 
formen såsom grund för indelningen af granformerna skulle då kunna 
vara af en viss betydelse för praktiken. Men äfven från vetenskaplig 
synpunkt sedt torde ett dylikt förfaringssätt få anses fullt berättigadt. 
I de få fall, då kulturförsök med gran företagits och fullföljts i och 
för studium af formens ärftlighet, ha nämligen förgreningskaraktärerna 
visat sig åtminstone i viss mån ärftliga. Så må exempelvis här hän- 
visas till ARNOLD ENGLERS kulturförsök med frö af en tätgrenad, klot- 
gransliknande granform (se »Mitteilungen der Schweizerischen Central- 
anstalt fur das forstliche Versuchswesen», Bd. VIII, Zärich 1905, s. 197 — 
200). I detta sammanhang må också erinras, att äfven ormgranskarak- 
tären visat sig i viss mån ärftlig. Kulturförsök med rent frö, hvartill 
såväl fadern som modern äro att söka i samma individ, hafva dock icke, 
mig veterligt, någonsin företagits beträffande granen. Först då kors- 
pollinering uteslutits, kunna säkra och slutgiltiga slutsatser dragas 
rörande de olika karaktärernas ärftlighet och värde för systematiken. 
Olika typer med afseende på förgreningen. 
Som jag redan nämnt, har jag vid studiet af de svenska gran- 
formerna funnit det förenligt med vissa praktiska fördelar att vid en 
gruppering eller systematisering af desamma lägga hufvudvikten vid 
förgreningssättet. Redan undersökningen af Fålebergs-granarna gaf vid 
