206 NILS SYLVÉN. 
handen, att beträffande förgreningen ett tämligen litet antal form-grupper 
relativt lätt och bestämdt kunde urskiljas. Då man har att göra med 
en vindpollinerare sådan som granen, där korspollinering måste anses 
hafva i allra högsta grad spelat in vid formutbildningen, kan man natur- 
ligtvis ej vänta sig att få se fullständigt rena och från hvarandra skarpt 
skilda, d. v. s. utan öfvergångsformer med hvarandra mera intimt för- 
bundna formtyper. Hvilken indelningsgrund man än väljer vid gruppe: 
Ur Statens skogsförsöksanstalts samlingar. Fot. af H. HESSELMAN. 
SK EERO 3 = för 25 : 0 >, 
Fig. 1. Ren kamgran. Småland, nära Sommens järnvägsstation. 19!9/,07. 
(Eine reine Kammfichte aus Småland.) 
ringen af granformerna, skall man säkerligen alltid finna en mångfald 
öfvergångsformer emellan de befintliga olika formtyperna. Så äfven, då 
förgreningssättet tages såsom grund för formindelningen. 
Som jag ofvan nämnt, synes hos granen ett visst samband råda 
mellan vissa förgreningsformer och vissa skogliga egenskaper. Af prak- 
tisk betydelse är då att snarast möjligt kunna för ett individ afgöra, 
hvilken förgreningstyp det representerar. Kan då förgreningstypen be- 
stämmas redan å de unga granplantorna? Något bestämdt svar på 
