STUDIER ÖFVER GRANENS FORMRIKEDOM. 225 
eller grendelarnas barr sinsemellan ej sällan ganska betydande olikheter. 
Härtill komma vissa olikheter med afseende på barrens form, ställning 
och storlek hos träd af olika åldrar. För äldre individ (timmergranar) 
torde såsom allmän regel gälla, att barren å hufvudskottet eller de 
starkare belysta grenarnas hufvudskott äro något kortare och bredare 
samt mera framåtriktade och tilltryckta, å sidogrenarna längre och 
finare samt mera utstående. Å de starkare solbelysta sidogrenarna 
äro barren vanligen mer eller mindre starkt sabelformigt eller båglikt 
krökta, curvifolia-artade (jmf. FRIES, anf. arb., sid. 253), och därjämte 
mer eller mindre utåt-uppåtböjda, särskildt å hänggrenar (exempelvis 
å kamgrenarna hos granar af kamtyp) mera allsidigt utåtriktade. Å 
de mera beskuggade grenarna äro barren i regel raka och - mer 
eller mindre utprägladt tvåsidigt inriktade plant åt sidorna (jmf. här 
närmast - formen pectinata VON POST, FRIES anf. arb., sid. 253). De 
starkare solbelysta barren ha i regel ett mera kvadratiskt-rombiskt tvär- 
snitt, de mera beskuggade åter äro vanligen mer eller mindre starkt 
tillplattade från sidorna. Äfven barrlängden växlar starkt efter de yttre 
förhållandena, hvilket tydligt framgår af hur olika långa barr kunna 
finnas å olika grenar eller grenpartier hos ett och samma individ. ”) 
Otvifvelaktigt torde dock vara, att vi äfven hos barren ha att söka 
systematiskt användbara karaktärer. Ehuru barrform och barrlängd 
högst betydligt variera efter yttre förhållanden, gifvas dock just af 
olika barrform eller barrlängd karakteriserade, utan tvifvel goda syste- 
matiska former. En närmare begränsning af dessa torde dock vara en 
ingalunda lätt sak. Ännu känner man nämligen härvidlag alltför litet 
om den af olika yttre faktorer påverkade individuella variationen. Tills 
vidare torde man få nöja sig med att urskilja de mera i ögonen fallande 
ytterlighetsformerna och isärhålla dem såsom sannolika systematiska 
typer. 
Äfven Fålebergs-granarna förete beträffande barren den största 
växling. Knappast tvenne individ kunna sägas representera fullständigt 
samma barrform. Men olikheterna individen emellan äro dock ingalunda 
så stora eller så distinkta, att man på dem skulle kunna basera en 
rikare formuppdelning. Med afseende på barrens form har jag ansett 
mig böra här upptaga allenast tvenne i sina extrema fall från hvarandra 
mera afvikande formtyper. Dels en normalbarrig typ med de i ljuset 
bättre exponerade sidogrenarnas barr (åtminstone smågrenarnas) mer 
eller mindre sabelformigt krökta utåt-uppåt, de mera beskuggade gre- 
1) Jmf. om olika barrlängd C. SCHRÖTER: Ueber die Vielgestaltigkeit der Fichte, 
Vierteljahrsschrift der Naturf. Gesellsch. in Zirich 1898, sid. 194—96; jmf. äfven FRIES, 
anf. arb., sid. 254. 
