370 EDVARD WIBECK. 
de skildrade bokområdena sträckte sig ungefär lika långt i norr, de nådde 
knappast upp till den plats, där järnvägslinjen nu går fram. 
Från år 1735 finnes en karta öfver Vallerstad Trangården. På själfva 
kartan finns tyvärr ej bokskogens utbredning angifven, men åtföljande beskrif- 
ning lämnar en del upplysningar, som ha intresse. Skogen och utmarken, 
heter det, är »commun med åtskilliga andra hemman, består dels af skogig 
mark, dels af slät och stenig ljungryd, dels måssar och kiärr». — — Nö- 
digt timmer finns »på de ställen, där han bäst bland bokeskogen kan växa, 
ållonskog till egna svin, när ållonår blifver». Likaledes fanns »något pott- 
askebränne af vindfälle». Man torde af de citerade uttrycken vara berättigad 
att draga den slutsatsen, att boken på det hela taget ännu dominerade på 
den skogbeväxta marken, ehuru utglesnad och starkt blandad med barrskog. 
I förhållande till områdets storlek var ollonbetet å detsamma tydligen magert. 
Detta motsäges ej af ROGBERGS uppgift 1770, att Kärda (med Hänger) 
ägde skog »till nödtorft af Ek, Bok, Furu, Gran m. m.» 
År 1814 var möjligen Ha egentliga bokskogen på Vallerstad skoglags 
utägor inskränkt till ett c:a 14 hektar stort hult på höjden sydost om Kasse- 
sjön. Detta hult hörde under Bossaryd. Vissa sväfvande uttryck i kartbe- 
skrifningen göra dock troligt, att mera bokskog funnits på marken längre : 
mot öster. Huru än härmed kan hafva varit fallet, visst är, att Vallerstads 
bokskogar liksom Eds i Voxtorp genom pottaskebränning m. m. hastigt gått 
förgängelsen tillmötes. 
Helt förintad är bokskogen likväl icke i dessa nejder. Enligt uppgift 
finns ett vackert bokhult ännu kvar under gården, och på den stora åsen 
öster om Kassesjön träffas ännu h. o. d. smärre fragment af äldre bokbe- 
stånd, hvilka falla desto lättare i ögonen, som en total afverkning af barr- 
skogen likt en förhärjande orkan dragit fram öfver trakten, kvarlämnande 
hyggen som i monumental utsträckning söka sin like. 
Bättre än på Vallerstad har boken skonats på det västra området vid 
Källunda. Den här befintliga bokskogen (fig. 4) torde nu till utsträckning ieke 
öfverträffas af någon annan inom såväl Östbo som Västbo härad. Äfven denna 
bokskog är likväl vida mindre nu än förr. Det är bokets västra, mot inägor 
och betesängar gränsande del, som är kvar, den forna östra delen har fått 
lämna plats för granskog, som åt detta håll omedelbart gränsar intill boket. 
Äfven vid Åminne, ett stycke öster om gården, finns ett bokhult, ehuru 
af tämligen ringa storlek. Inga kartuppgifter lämna besked om bokens ålder 
och forna utbredning på denna plats, men äldre personer vitsorda, att den 
äfven på Åminne mark fordom förekommit i större mängd än nu. År 1832 
uppgifver också TUNELD, att icke blott Källunda, utan äfven Åminne var om- 
gifvet af ek- och bokskog. 
Med undantag af ett par träd planterade vid det s. k. Krafts torp ut- 
med vägen Värnamo—Kärda finner man knappast några bokar norr om en 
linje dragen genom socknens kyrka. Redan ALLVIN uppgifver, att boken ej 
går norr om denna gräns. 
13. Hångers socken. 
Socknen har fordom haft mycken bokskog. Från det stora bokområde, 
hvilket, som vi sett, mot 1600-talets slut fyllde ansenliga angränsande delar. 
