420 EDVARD WIBECK. 
der samt till »publique förnödenheter». Åboarna å såväl krono- som skattehemman 
skulle själfva och utan betalning få nyttja vindfällen af ek och bok. 
1762 utsyning af ek och bok, som stå till skada för åker och äng, skall ske utan dröjsmål 
och omkostnader för jordägaren. För hvarje friskt träd, som med vederbörligt till- 
stånd fälldes, skulle 2 nya planteras i stället, vid afverkning af torra och ihåliga 
träd var man däremot fritagen från återplanteringsskyldighet. 
1789 jordägaren erhåller tillstånd att fritt disponera ekar och bokar, som ej äro tjänliga till 
kronans behof. 
1793 jordägaren får fri ägande- och dispositionsrätt öfver sina bärande träd, eken undan- 
tagen. 
Trots staten sålunda under långliga tider lagt sig synnerlig vinn 
om bokskogens bevarande och ökande, har denna icke desto mindre 
varit stadd i ständigt aftagande. Denna företeelse möter oss så långt 
tillbaka i tiden, som dokument häröfver stå att erhålla, vanligen i sam- 
band med klagomål öfver befolkningens misshushållning med skogen 
samt bristande efterlefnad af gällande lag och stadgar. 
Ur konungens och rådets många klagomål öfver innebyggarna i 
Småland heter det sålunda i en skrifvelse af år 1537 bl. a. följande': 
»— — Tiil thet Sjette Szå forhugge the och mygit vnyttelige Eke och 
böke skog, besynnerligen um vinteren tiil theris Booskap, Och ellers 
ther jnthet behoff gjordis Och skall forthenskull göris eth högt Forbudh 
i then mottenn — —>». Det samma år utfärdade kungliga dekretet mot 
sköfling af landskapets bärande skogar börjar på följande sätt: »Wij 
Gustaff etc. — — effter wij udij sanningen fornummit och besport 
haffue, hurvlunde wor och Crononess almenningz böke och Ekeskogh 
vdij Smålandh — — fast onytteligen och fafengt forödt och forhuggin 
Dlifften is 
I liknande ordalag talar konungen i en år 1538 aflåten skrifvelse 
öfver samma ämne till fogdarne i Sunnerbo och Västbo. Att dessa 
också lade sig vinn om dekretets efterlefnad visa ännu befintliga dom- 
stolsprotokoll och saköreslängder från närmast efterföljande tid. Åren 
1539—1552 förekom så t. ex. i Västbo 14 bötesfällningar på grund af 
förbrytelse mot stadgan om bärande träd, i Östbo åren 1544—48 där- 
emot inga”. Dekretet i fråga väckte emellertid stor förbittring hos be- 
folkningen och uppgifves ha varit en af de verksammaste orsakerna till 
den kort därefter utbrutna »Dackefejden»>. 
Att skyddslagstiftningen om bärande träd var föga rotfäst i allmogens 
rättsmedvetande framgår också af den genomgående skonsamhet, som 
häradsrätterna längre fram nödgades visa i fråga om förseelser emot 
dessa lagar. HYLTÉN-CAVALLIUS” uppgifver, att vid de mångfaldiga åtal, 
1! Af Kungl. Riksarkivet utgifna Handlingar rörande Sveriges Historia, Ser. I, Gustaf 
den förstes registratur XI, Stockholm 1888. 
? BERG, G. Bidrag till den inre statsförvaltningens historia under Gustaf den förste, 
hufvudsakligen i afseende på Småland. (Akad. afhandl.) Sthlm 1893. 
3 Värend osh Virdarne 1863, sid 3. 
EES TR FOO 
