422 P EDVARD WIBECK. 
utsyning af ek och bok, i det duglige och friska trän beviljas och ut- 
stämplas, då likväl allmän lag såväl som flera resolutioner stadga och 
bjuda att med skogarne på allt möjligt sätt skall sparsamligen hushål- 
las — — och ek och bok såsom nyttige till skeppsbyggeri och handt- ' 
verkerierne ej må användas till husbyggnad, enär tillgång dertill finnes 
på furu och gran. — — Kungl. Maj:t vill på det allvarsammaste för- 
nya i detta ämne förut gifne stadgar och påbud till obrotslig efterlef- 
nad.> Från Skåne, Halland och Bohuslän blef under intrycket af den 
hotande skogsbristen år 1762 all utförsel af ved förbjuden vid 1,000 
daler s:mts vite. 
Då lagstiftningen om bärande träd under senare delen af 1700- och 
början af 1800-talet gick mot större frihet för den enskilde, var detta 
allenast en eftergift för de nya statsekonomiska principer, som då 
började göra sig gällande. Någon ljusare syn på ollonskogarnas fram- 
tid förefanns däremot icke, ty dessas bedröfliga tillstånd intygas enhäl- 
ligt af samtida författare. Under tiden hade dock landthushållningen 
utvecklats i riktningar, som gjorde ollonskogarna mindre oumbärliga än 
förr, och redan vid midten af förra århundradet hade deras gamla be- 
tydelse för svinskötseln så godt som fullständigt upphört. 
Söker man närmare efter de orsaker, som verkat så förödande på 
bokskogarna, skall man finna att dessa orsaker varit bebyggelsen, bet- 
ningen, poltaskbränningen samt i senare tid ved- och stäfverhuggningen. 
Dessa nyttjandeformer ha dels föranledt en stark direkt beskattning af 
bokbestånden, dels ha de försatt återstoden af dessa i ett tillstånd, som 
gjort dem underlägsna i kampen mot andra växtsamhällen, hvilka som 
följd häraf i regel vunnit terräng på bokens bekostnad. 
Bebyggelsen och plogkulturen har i främsta rummet utbredt sig till 
de platser, hvilkas yttre naturförhållanden varit gynnsamma för den- 
samma. Ingenstädes var detta emellertid fallet i högre grad än i ek- 
och bokskogarna, där den bördiga marken gaf den bästa lönen för od- 
larens möda, på samma gång som den kringliggande skogen bjöd ollon 
och bete åt husdjuren. Tack vare denna omständighet träffas numera 
större delen af Sydsveriges odlade jord just på de platser, där en gång 
de ädla löfträden härskade. 
Att bokskogen fått maka åt sig för odlingen inses sålunda redan 
af allmänna skäl; att så skett ännu under historisk tid är direkt bevis- 
ligt. Såsom vi redan sett riktade sig Gustaf I:s mandat af är 1537 i 
främsta rummet mot bebyggelsen på ollonskogarna. Med hänsyftning 
på bl. a. de värdefulla löfskogarna klagas i 1638 års riksdagsbeslut $ 
10 öfver att dessa »>till ingen ringa skada och afsaknad nu blifva för- 
