426 EDVARD WIBECK. 
laste skogsvårdsprinciper för att vinna någon, om aldrig så liten betes- 
fördel, kan man icke betvifla, att intet försummades för att framkalla 
det »mustiga hårdvallsbete>, som ofta omtalas i samband med »boke- 
backar» och annan utglesad bokvegetation. 
För att rätt förstå betesförhållandena i äldre tider, bör tagas i be- 
traktande, att nästan all utmark före laga skiftenas tid var samfällig. 
På de ohägnade betesmarkerna kringströfvade därför kreaturen från ett 
helt s. k. skoglag, ofta bestående af ett halft tjog eller ännu flera går- 
dar. Detta. hade gifvetvis till följd, att de bästa betesplatserna blefvo 
till ytterlighet hårdt anlitade, under det sämre och aflägsnare delar af 
skogen blefvo föga besökta. Det är lätt att förstå, hvad detta skulle 
betyda för bokåterväxten, helst som en stor del af beteskreaturen ut- 
gjordes af hästar, får och getter. I synnerhet af de senare höllos stora 
hjordar i dessa trakter af Småland, som däraf t. o. m. skämtsamt blifvit 
kalladt »Getapulien».' ALLVIN säger också helt kategoriskt, att, >om 
bokskogen ej fredas med god stängsel eller vissa parker afstängas för att 
obehindradt plantera sig, renhållas och växa, så försvinner den alldeles.» 
Betydelsen af betesfred för bokskogens föryngring var väl känd 
långt före Allvins tid, hvilket redan framgår däraf, att 1725 års förord- 
ning om anläggning af »planterhagar» påbjuder kulturernas inhägnad 
till skydd för betningen. Hvad Östbo och Västbo härad angår, så har 
visserligen där aldrig något allmänt planteringspåbud existerat, men i 
stället synes det år 1742 instiftade hushållningssällskapet i Jönköpings 
län under tidigare skeden af sin verksamhet ägnat åtskillig uppmärk- 
samhet åt länets skogsvård samt på frivillighetens väg uträttat åtskilligt 
för densamma.” Troligen var det genom hushållningssällskapets verk- 
samhet, som bruket att hägna de utglesnade bokskogsmarkerna i syfte 
att underlätta föryngringen vunnit allmännare budskap. Då andra häg. 
nader endast undantagsvis förekommo på de samfälliga utmarkerna, 
kom ordet »kägne» att få en särskild betydelse, som gör det till en 
värdefull indikator rörande belägenheten af bokvegetationen för en 100 
AA TSOkatrsedan. 
Det är lätt att iakttaga, till hvilken grad betningen äfven under 
nuvarande förbättrade förhållanden hindrar bokåterväxten. Bilder sådana 
! Under Gustaf I:s tid exporterades en stor mängd bock- och getskinn från Småland. 
I början af frihetstiden gjorde regeringen försök att inskränka getafveln, men måste snart 
på grund af besvär från allmogens sida (år 1756) resolvera, att getter finge hållas i Jönkö- 
pings och Kronobergs län, under villkor att de ej gjorde »ohägn eller skada på annor 
mans ägor.» H. o. d. finnas ännu ett fåtal getter kvar i Östbo och Västbo härad. 
?” ALLVIN uppgifver, att genom hushållningssällskapets försorg s. k. fredsparker, där 
ingen fick hugga, »utkällrades>» på hvarje hemmans skog. Likaledes synas försök blifvit 
gjorda, att på skogarna införa en slags enkel hyggesföljd. 
