BOKSKOGEN INOM ÖSTEBO VÄSTBO OCH HÄRAD AF SMÅLAND. 427 
som den från ängarna vid Ed återgifna (fig. 13) äro alldeles icke säll- 
synta inom undersökningsområdet. Mer eller mindre drastiska exempel 
på betningens skada för bokväxten möta oss tvärtom öfverallt, där bok 
växer i starkt betade marker. Man skulle ha skäl att förvåna sig öf- 
ver att så pass många täta ungskogsgrupper af bok, som verkligen fin- 
nas, kunnat utveckla sig under dylika förhållanden, om det icke visat 
sig, att fertalet af dessa - unga bestånd just haft en mer eller mindre 
genomförd betesfred under den kritiska åldern att tacka för sin utveck- 
ling. Betesfred behöfver icke nödvändigt vara liktydigt med hägnad. 
Den kan också åstadkommas på annat sätt, ja oberoende af markägarens 
åtgöranden, t. ex. genom en mycket ymnig enbuskvegetation (fig. 9.)' 
En form af åverkan på löfskogen, som också tillskyndades den- 
samma för beteskreaturens skull, var den s. k. Zlöförytningen eller >löf- 
bråttet>. Torkadt löf utgjorde nämligen ett förr i vida större utsträck- 
ning än nu användt surrogat för stråfoder. Det är härpå den å sid. 
420 citerade skrifvelsen af är 13537 syftar, hvari klagas, att smålännin- 
garna »förhugge mygit onyttelige Eke och böke skog, besynnerligen um 
vinteren tiil theris Boskap — — > Samma sedvänja bekämpas i 15538 
års förbud mot bl. a. brytning af bärande träd och kommer åter till 
synes i brefvet från år 1640 (sid. 421), där bland annan observerad 
skadegörelse på skogen också nämnes stympningen af trädkronorna. 
Ännu i landtmäterihandlingar från förra delen af 1700-talet finner man 
ofta löfbrytningen uppräknad bland skogens nyttigheter. 
Pottaskebränningen är en mindre känd nyttjandeform af skogen, 
som under ett par hundra års tid var egendomlig för löfskogstrakterna 
i södra delen af landet. 
Pottaskan vanns genom utlutning i hett vatten af den vid vedens 
förbränning erhållna askan samt torrkokning afluten. Afen tunna aska 
fick man 12—15 skålpund pottaska. Den så vunna, mörkfärgade pro- 
dukten var s. k. rå eller oluttrad pottaska, hvilken genom att utsättas 
för stark eld kalcinerades eller luttrades och därvid antog en ljusare färg. 
Till askbränning ansågs visserligen äfven björk m. fl. löfträd vara 
användbara, men lämpligast härtill var boken, som också fick släppa 
till den mesta råvaran vid denna beredning. 
Från Småland nämnes pottaskebränningen först år 1680, då förbud 
utfärdades mot användning af »färska och gröna> träd till detta ända- 
mål. I Hammarbergska skrifvelsen af år 1696 (se sid. 421) klagas öfver 
1 Jfr härmed uttalanden af C. V. CEDERHJELM (>Tal om wilda träds plantering i Sverige», 
K. Vet. Akad:s Handl. 1740 sid. 22) och U- RUDENSCHÖLD (>Tai om skogarnas nyttjande 
och vård2, K. Vet Akad:s Handl. 1748 sid. 39), hvilka båda förorda, att ek och bok plan- 
teras i den lösa jorden midt under enbuskarna, hvilka lämna de unga träden godt skydd 
mot hetta, köld och boskapsbetning. 
