de AN ATA a ör SAR nn oa kela å one 
ATI 
VÄRMLANDS LÄNS LANDSTINGSOMRÅDE. 195 
Själffallet är äfven, att detta för såväl köpare som säljare af virke be- 
kväma afverkningssätt skulle under skogsöfverflödets dagar vinna verkligt 
fast fot inom skogsaffärslifvet. Denna afverkningsmetod är emellertid ur 
skogshushållningssynpunkt oftast förkastlig, då någon hänsyn till skogens 
föryngring eller tillväxtförmåga endast undantagsvis låter förena sig med 
en afverkning af detta slag. Om skogsmarken skall förmås gifva den 
största atkastningen, är det väl skogens och trädens beskaffenhet, som 
skola bestämma afverkningssättet inom de gränser, som lokala virkes- 
afsättningsförhållanden utstaka, och icke en viss minimidimension. En 
blädning bör sålunda föregås af en utstämpling, hvarvid hvarje enstaka 
utsynadt, icke skadadt träd, innan det stämplats, blifvit utdömdt på grund 
af så stor groflek eller ålder, att dess tillväxt är och blir oskäligt liten, 
eller för att upphjälpa tillväxten hos kvarlämnade närstående träd eller 
för att lämna utrymme åt en ny generation af skog eller redan om- 
gifvande yngre lifskraftigare träd. Icke ens en mycket svag ekonomi 
hos skogsägaren kan förrycka dessa principers allmängiltighet. Den 
fattige måste anlita sin skog hårdare än den rike, men detta hindrar ej, 
att utsyningssätten på den fattiges skog böra och kunna gå i samma 
riktning som på den rikes, enär förutnämnda principers tillämpning vid 
afverkningarna innefatta ekonomisk fördel för skogsägarna. 
Hemmansägarnas brist på kunskap om skogsträdens tillväxtförhål- 
landen är ännu på de flesta håll så stor, att den påtagliga ekonomiska 
fördel, som skogsägarna hafva af en virkesutsyning med skälig hänsyn 
till tillväxten, ännu ej betvingat och aflägsnat dimensionsblädningen. 
Skadliga i dubbel mening blifva dessa dimensionsblädningar i de 
flesta fall, då de för afverkningens omfattning bestämmande minimi- 
dimensionerna sättas så låga, att endast beståndens sämsta och mest 
undertryckta träd lämnas kvar för att bilda nya bestånd. En olägenhet, 
som vid denna form af dimensionsblädningar tillkommer, är sålunda, att 
markerna efter dylika afverkningar i allmänhet blifva mycket ojämnt och 
ofullständigt bevuxna och därmed äfven ofullständigt utnyttjade. Därtill 
kommer, att dylika afverkningar ofta gå fram i unga och medelålders 
skogar i deras bästa växt- och förräntningskraft, då värdetillväxtprocenten 
afsevärdt öftverstiger den gängse låneräntan. Dessa afverkningar till låga 
dimensioner äro de mest fördärfliga, som nu bedrifvas, och de förekomma 
tyvärr i ansenlig utsträckning här i länet. 
Till sistnämnda slag af dimensionsblädningar kunna i flesta fall de 
afverkningar räknas, som utföras till lägre tumtal än 8 tum vid brösthöjd. 
De lägsta afverkningsdimensionerna, som nu praktiseras, äro 3” vid 6 fots 
höjd ofvan mark. I undantagsfall förekomma äfven ännu något lägre minimi- 
dimensioner. Nyssnämnda minimidimensioner 6' och 3” äro inom vissa 
