| 
ÉE 
V 
12 
Riktigheten af den andra förutsättningen, på hvilken reservanten stöder 
sin bevisföring, våga vi äfven bestrida. Vi tänka endast på dessa bok- 
hållare- och kassörsplatser på skogskontoren. För den under sina yngre 
år häruti utbildade eleven från lägre kursen innebära dessa platser en 
sysselsättning, som ej synes honom afskräckandé, medan den från skogs- 
högskolan utexaminerade icke gärna tager ett sådant arbete, som kanske 
för år framåt ställer honom på en mer underordnad ståndpunkt. 
Att den enskilde skogsägaren just på grund af hvad vi här ofvan 
anfört om kompetens också ofta föredrager en från lägre kursen utgången 
synes därför fullt naturligt. Funnes endast högskolebildade att tillgå, 
blefve troligen i många fall resultatet, att på ofvannämnda platser icke 
någon skoglig bildning alls blefve representerad annat än den, som er- 
farenheten och själfstudium gifva. 
Vidare påstår reservanten, sedan han först skänkt den från högre 
kursen utgångne eleven benämningen »fackman med full utbildning» och 
den från lägre kursen »till hälften utbildad skogsman, att »alls ingen 
brist kan påvisas beträffande tillgången af endast till hälften utbildade 
skogsmän» (sida 387, rad 14). 
Vi inskränka oss här endast till att fråga, huru det stämmer öfverens 
med de sakkunniges eget yttrande på sidan 127, rad 3 och följande: 
»En jämförelse mellan siffrorna för den äskade nyanskaffningen för 
fast anställning af personer, som genomgått högre kursen, och sådana, 
som erhållit lägre kursens utbildning, är af ett ej ringa intresse. Den 
visar, att, då af de förra erfordras 11 personer, af de senare begäras 34, 
dessa siffror torde utgöra ett talande bevis för, att de från lägre kursen 
utgångna tillvunnit sig allmänhetens förtroende vid utförandet af de skog- 
liga uppdrag, som anförtrotts dem.» 
Reservanten säger vidare (sidan 382): 
»Jag påstår alltså, att det är vida bättre och billigare, att exempelvis 
tre stycken medelstora skogsägare slå sig tillsammans om en gemensam, 
från skogshögskolan utexaminerad fackman, än att hvar och en af dessa 
tre skogsägare engagerar en från det tilltänkta skogsläroverket utexami- 
nerad person.> Erfarenheten har emellertid till fullo visat, att en dylik 
anordning medför flera olägenheter än fördelar, hvilket äfven vid Före- 
ningens för Skogsvård årsmöte förlidet år med skärpa framhölls af en 
bland våra mest erfarna och bemärkta skogsmän.” 
+ Talaren yttrade: 
>Öfverjägmästare Wallmo framkastar det förslag, att de mindre skogsägarne skulle slå 
sig ihop om en skogstjänsteman. Ja, man har nog på sina ställen pröfvat på att hafva 
sådana där ambulerande skogstjänstemän, men resultatet har icke utfallit till belåtenhet. 
Detta beror därpå, att när en dylik skogstjänsteman kommer till ett bruk och skall sköta 
dess skog, så har han vanligen brådtom hvar gång han kommer dit — och han kommer bara 
en två a tre gånger om året. Han springer då öfver skogen, som det heter, och när han 
reser, lämnar han en promemoria om hvad som skall uträttas, tills han kommer nästa gång. 
Men när han så kommer tillbaka, är ingenting däraf uträttadt, därför att ingen fanns på 
