r 
+ 
” 
3 NN 
Ek. Detta träd är i allmänhet mindre fordrande på jordmån än de flesta andra löfträd. 
För att nå sin bästa utveckling kräfver den dock en kraftig och fuktig jordmån. 
Beträffande de amerikanska eksorter, som förekomma i katalogen, skrifves i en 
mycket värdefull artikel i Skånska Trädgårdsföreningens Tidskrift bl. a.: 
>Det antal arter Nordamerikanska ekar vi varit i tillfälle odla och pröfva i Alnarps 
park är ringa i förhållande till hvad denna världsdel hyser. De af dem, som passa för 
våra förhållanden, äro emellertid så vackra, att de förtjäna att allmänt odlas i våra 
planteringar. Härtill kommer att de, utom andra företräden, under hösten äro syn- 
nerligen färgrika. Kort tid innan löffällningen färgas nämligen bladen i talrika skiftningar 
i rödt och gult. Sedda i detta skick mot aftonen och i rätta belysningen, finner man 
snart, att man med dessa träd kan åstadkomma en den härligaste färgverkning, som 
öfverhufvudtaget kan förekomma på fritt land. Det är nämligen färgvariationer, som 
mycket väl tåla att jämföra med sådana, som annars endast äro att finna i de tropiska 
länderna. Denna verkningsfulla höstfärg bibehålla de Nordamerikanska ekarna, äfven 
när de öfverflyttas till gamla världen; dock vill det synas, som de uti sitt hemland 
äga djupare och eldigare färger längre norr ut och blekare ju längre de komma mot 
södern. 
De lämpa sig utmärkt för större parker och åtskilliga af arterna synas vara fullt ut 
lika lämpliga för skogskulturen som våra inhemska arter, hvarför vi öfvergå att omtala 
de arter, som vi här försökt, och som vi funnit böra vara förtjänta af odling hos oss, 
åtminstone i Skåne. 
Quercus rubra. Purpur-ek. Om detta träd yttrar den bekante tyske skogsmannen 
Professor Heinrich Mayr uti sin bok >Die Waldungen von Nordamerika> följande: Denna 
ek är spridd öfver denna världsdels löfskogsområde och bidrager betydligt till dessas röda 
höstfärg. Den växer längre mot norr än någon annan ek och förekommer i Alleghanies 
ända fram till gran-regionen. Dessutom förekommer den såsom ståtliga träd på all god 
jord. Veden blifver värdefullare, ju längre trädet förekommer söderut, d. v. s. under 
förhållanden, där växtiden är längre och med detsamma vedproduktionen blifver rikligare. 
Vi planterade i Alnarps park 1880 omkring 200 stycken 2-åriga Purpurekar, hvaraf 
de största, sedan de åtskilliga gånger varit gallrade, nu äga en höjd af 10 m. med en 
stamomkrets i brösthöjd af 0,65 m. Dimensioner, som icke stå efter dem, som J. Booth 
uppnått under vida gynnsammare förhållanden. 
Querens palustris. Kärr-ek Trädet uppnår i sitt hemland en höjd af 25 till 30 m. 
Förekommer vildväxande från New-York till Georgina. Afven af Kärr-eken planterades 
för 25 år sedan ett större antal 2-åriga plantor, som nu uppnått en rätt ståtlig storlek. 
De få stycken individer, som nu stå-kvar, ha uppnått en höjd af 8 m. med en stam- 
omkrets af 0,62 m. i brösthöjd. Genom sina något mindre, mera glänsande och djupare 
inskurna blad skiljes detta träd lätt från Purpur-eken. Vidare är grenbyggnaden helt 
annorlunda. Den senares grenar, d. v. s. Purpur-ekens, växa mera upprätta, hvaremot 
Kärr-ekens äro mera utstående. Såsom ornamental- eller alléträd är den senare obe- 
stridligt den vackraste, både hvad blad och växtsätt beträffar. Härtill kommer, att kro- 
nan är glesare och icke, om vi så få säga, så tung som Purpur-ekens. 
I den unga åldern växer denna art yppigare än någon annan. 
Quercus eoccinea. Skarlakans-ek. Ett mindre antal 2-åriga träd utplanterades 1880 
i Alnarps park; dessa träd äro nu 8 m. höga, ägande i brösthöjd en stamomkrets af 
0,35 m., sålunda betydligt mindre stam än de tvenne föregående arterna. Denna ek 
har närmast likhet med Kärr-eken; dock äro bladen betydligt större, hvaremot stam- 
tjockleken, såsom redan anförts, är betydligt mindre. Vidare är stammen och grenar- 
nas ställning hos denna helt annorlunda till utseendet. Denna art har emellertid 
under höstmånaderna haft de bjärtast färgade bladen.> 
EEE 
