8 SENSATIONSORGANERNA. 



underkastade, i det att den hornartade öfverhuden å desamma 

 årligen affjällar sig, tillväxer och förnyas. 



Genom, dessa fjäder- och öfverhudsvexlingar blifva fog- 

 larna ofta till färgteckningen under olika årstider ganska olika. 

 Lägger man så vidare härtill, att könen oftast äro mycket 

 olika och att ungarna före deras första ruggningar sällan likna 

 sina föräldrar, så är det lätt att förstå hvilka svårigheter den 

 ornithologiska vetenskapen i detta hänseende har att bekämpa. 



2. 8iiiaksiniiet. Med undantag af papegojorna och än- 

 derna, som hafva en mjuk och köttig tunga, är denna kropps- 

 del framtill hos de flesta andra foglar hård och hornartad samt 

 saknar nervpupiller. Härutaf kan man lätt sluta till, att sma- 

 ken hos foglarna i allmänhet måste vara mera-slö, än hos 

 däggdjuren, och att den företrädesvis har sitt säte i tungans 

 bakre del och i gommen. Tungan är i afseende på sin bygg- 

 nad ganska egendomlig och olika hos olika fogelgrupper. Fram- 

 till kan den än vara tillspetsad, än trubbig, än klufven eller 

 delad i flera trådar; stundom borstbärande eller försedd med 

 hullingar. Bakåt fortsätter tungbenets mellandel med ett sti- 

 lettformigt ben samt två mer eller mindre långa och af 2 eller 

 3 leder bestående broskartade s. k. horiu Härigenom visar sig 

 tungan baktill tvådelad. 



1. Hos hackspettarna, äfvensom hos några andra foglar, är 

 tungans byggnad isynnerhet ganska egendomlig. Den främre delen 

 utgöres vanligen blott af en helt liten med hullingar besatt horn- 

 artad spets. Derefter följer ett tungben och så vidare de långa brosk- 

 artade hornen, som böja sig bågfonuigt öfver kraniet ända till öf- 



Tungau. •'' ^ ~~" " ^^ fa^^Ol^^^ -.^1/ ./ ■ Timgbeiiet. 



\ Tuttgfin hfis en Hacl^spttt. 



verkäkens rot. Dessa tungbenshorn kunna förmedelst muskler ha- 

 stii;t föras nedåt och framåt, och tungan, till följe deraf, liksom 



