24 NUTRITIONSORGANERNA. 



sitt byte. Liksom man utaf roftändernas och knöltändernas 

 större eller mindre utveckling hos rofdjuren med temlig nog- 

 granhet kan sluta till graden af dessa djurs rofgirighet, så kan man 

 äfven, vid bedömmandet af roffoglarnas mer eller mindre blod- 

 törstiga lynne, genom granskningen af deras näbb, komma till 

 nästan samma resultater. Vi skola längre fram närmare redo- 

 göra härför. Hos sådana foglar, som lefva af frön, är näbben 

 i allmänhet tjock och kägelformig, såsom t. ex. hos sparfvarna, 

 hönsen o. s. v., då sådana foglar deremot, som lefva af insek- 

 ter, hafva en smal, rät eller något bågböjd näbb, såsom ärlor, 

 sångare, trädkryparen o. s. v. Näbben är alltid längre, mjukare 

 och mera känslig- hos foglar, som söka maskar och insekter i 

 jorden, i dyn eller vattnet, såsom t. ex. beckasinerna och 

 snäpporna. Foglar, som fånga insekter i flygten, hafva deremot 

 en mera kort, nedtryckt och vid basen bred näbb, hvarigenom 

 gapet stundom blifver utomordentligt stort, såsom hos natt- 

 skärran och svalorna. Andra foglar, såsom hackspettarna, söka 

 insekter och larver inuti veden af sjuka träd, och deras näbb 

 har derföre blifvit mycket stark och vigglikt tillskärpt i spetsen. 



Hos många fiskätande foglar, hvilka stycka sitt byte och 

 nedsvälja detsamma bitvis, är näbben nedkrökt i spetsen lik- 

 som hos roffoglarna, men mera långdragen och, tillfölje deraf, 

 svagare, såsom t. ex. hos måsarna. Hos andra fiskätande fog- 

 lar åter, som sluka sin föda hel, är näbben rät och spetsig. 

 Exempel härpå äro tärnorna. 



Föröfrigt finner man hos åtskilliga andra svenska foglar 

 ganska egendomliga näbbformer, såsom t. ex. hos korsnäb- 

 barna, dufvorna, pelikanerna ni. fl. 



Näringskanalens delar hafva hos foglarna hufvudsakligen 

 erhållit samma benämningar, som hos däggdjuren, sa att man 

 äfven hos dem skiljer emellan munnen, svalget, matstrupen, 

 magen, tunntarmen och tjocktarmen; och de vätskor, som åstad- 

 komma näringsämnenas upplösning eller s. k. smältning, leda 

 äfven hos foglarna sitt ursprung från en slags organer, kallade 

 körtlar eller glandier. De vigtigaste af dessa äro spottkört- 

 larna, magkörtlarna, tarmkörtlarna, lefvern och pancreas. 



