34 FOKTPLANTNING OCH UTVECKLING. 



att en enda hanne under fortplantningstiden samlar omkring 

 sig flera honor. Denna tid infaller vanligen periodiskt och 

 merändels blott en gäng om aret, om våren, sällan två eller 

 flera gånger under sommarens lopp, och blott undantagsvis, 

 såsom hos korsnäbbarna, under mera obestämda tider af året. 



Under parningstiden är lifsverksamheten hos foglarna i 

 hög grad stegrad. Sålunda finner man, att vissa foglar, som 

 eljest föga låta höra utaf sig, såsom skogshönsen, beckasinerna 

 med flera, under parningstiden frambringa märkvärdiga ljud eller 

 egendomliga s. k. spel; andra foglar gifva ifrån sig ovanliga 

 lockljud, göken låter upprepade gånger höra sin tvåtoniga 

 stämma och de små sångfoglarna söka öfverträfta hvarandra I 

 mer eller mindre melodiska och omvexlande sånger. Det är, 

 med ett ord sagdt, under denna tid endast glädje och sprit- 

 tande lif i hela fogelnaturen, och foglarna tröttna icke da. 

 fastän deras omsorger äro många och olikartade, fastän deras 

 arbeten icke sällan äro tunga och mödosamma och fastän deras 

 försakelser ofta äro ganska stora. Det är oftast, såsom vi 

 framdeles få se, den endrägtiga fördelningen makarna emellan 

 af dessa omsorger, som gör deras arbete lätt och bekymmerlöst. 



Foglarna äro, som vi veta, ovipara eller äggläggande djur 

 (se I. sid. 7), och emedan de tillika helt och hållet sakna 

 mjölkkörtlar, sa kunna följaktligen icke deras ungar, såsom vi 

 deremot sett att förhållandet är hos däggdjuren, hvarken under 

 embryotillståndet eller under sin vidare utveckling och tillväxt, 

 omedelbart hemta någon näring från moderdjurets kropp. 

 Foglarnas ägg äro derföre alltid betydligt större än däggdju- 

 rens, och innehålla äfven alla de ämnen, som äro nödvändiga 

 för ungens utveckling. 



De mödor och försakelser, hvilka, såsom vi nämnt, fog- 

 larna vid sitt slägtes fortplantning af naturliga skäl måste un- 

 derkasta sig, äro i allmänhet vida större, än hos däggdjuren, 

 och har knappast sin motsvarighet inom någon annan djur- 

 klass. Vid parningstidens inträde börjar redan deras krafter i 

 detta hänseende att tagas i anspråk. De utsöka då tjenliga 

 platser för sina bon, tillreda desamma ofta med den största 

 omsorg och konstfärdighet, lägga deruti sina ägg, hvilka de 



