FORTPLANTNING OCH UTVECKLING. 39 



^itau att ens någon sökt att framhålla det tornuftsvidrig-a i detta 

 Imshällningssätt. Det synes nästan som man snarare vore benägen 

 att skänka detsamma ett visst erkännande. Till en sädaji öfverty- 

 gclse borde man dock, enligt vår tanke, aldrig kunna komma, äfven 

 •om man låter missleda sig af skärkarlarnes uppgifter att äggplock- 

 iiingen icke orsakat foglarnas minskning; ty då tvenne äggkullar 

 borttagas och sedermera d* nykläckta ungarna af den tredje eller 

 sista kullen »utgöra en läcker spis för skärgårdsbefolkningen'), sii 

 är det i sanning svårt att fatta hui-u dessa foglar kunna föröka 

 sig, synnerligen som skärkarlarna, »miirkvärdigt nog, hafva reda pa 

 hvarje häckande par» och följaktligen, dä tiden är inne,' taga allt 

 som iinnes. Den enda förklaringsgrund vi kunna tinna till det 

 egna förhållandet, att dessa foglar, efter en såd.in förföljelse och 

 grym behandling, icke mera märkbart aftagit i miingd, är den, att 

 man skonar de gamla, som, dä de af gunst oeh nåd få ligga ut 

 sina sista ägg, af instinkt ånyo årligen infinna sig på de van- 

 liga hiickplatserna. Men ehuru låuglifvade de häckande måsarna 

 iin må blifva, måste de likväl ändå en gång lemna detta jordiska, 

 oeh då är det, enligt naturens ordning, äfven den rätta gången att 

 de ersättas af en yngre generation, på det att en minskning i deras 

 antal icke skall blifva alltför mycket i ögonen fallande. Genom 

 den förföljelse, som måsarna äro underkastade i de ofvannämnda 

 skärgårdarna, torde man dock i detta afseende hafva föga att hoppas 

 för framtiden. 



Det vore i sanning ganska beklagansvärdt om ett sådant hus- 

 hållningssätt skulle göra sig fällande allestädes vid våra kuster. 

 Vi hysa dock den tanken, att man, rörande måsarna, på åtskilliga 

 andra ställen, bättre ser sin egen fördel tillgodo, och vi tro, att vår 

 idoga, rättänkande skärgårdsbefolkning, en gäng uppmärksamgjord 

 på det oriktiga och skamlösa i detta förfaringssätt, icke vidare skall 

 låta sitt plundringsbegär få en sådan utsträckning, att den för 

 framtiden beröfvar sig en inkomst af dessa nyttiga foglar, hvilka, 

 såsom nämndt är, genom en klok behandling och en bättre om- 

 vårdnad, skulle kunna lemna en fullt tillräcklig hyra för de torftiga 

 klippor, der de nu förgäfves söka att i frid få fortplanta sitt slägte. 



Nära nog pä samma sätt har man mångenstädes vanvårdat 

 och kanske ännu vanvårdar den genom sitt dyrbara dun så värdefulla 

 ejdern, och vid insjöarna i Lappland och de norrländska landskaperna 

 sätter man allmänt ut hålkar åt knipan, för att komma i tillfälle 

 att bortröfva alla af henne deruti lagda äggen. Författaren har 

 med ledsnad sett detta på flera ställen i Lappmarkerna, der äfven 

 antalet af knipor, till föga båtnad för de giriga äggplundrarne, af 

 lätt insedda skäl. årligen förminskas. 



