SENSATIONSOllGANER. 



enade, som förhållandet är hos de flesta däggdjur. Ryggmär- 

 gen är lång och har tvenne uppsvallningar, en der vingarnas 

 och en annan der benens nerver utgå. Af 

 dessa uppsvallningar är den främre alltid mera 

 utvecklad hos sådana foglar, som hafva en 

 rask och uthållande flygt, eller i allmänhet 

 hos sådana, som flyga bäst; men deremot har 

 den bakre uppsvallningen nått en större ut- 

 veckling hos sådana foglar, hvilka mest vi- 

 stas på marken och således mera använda 

 Hjernan sedd orivm- föttcma ätt vingama. Den sympatiska ner- 



tfran: c, stora hjer- ~ J l 



nans haifliiot; — o, yQ^g, stam i halscu ligger hos foglarna inne- 



tvahogania ; — r. lilla ~~ ~ 



hjernan;-., för- slutcn af halskotomas sidokanal. 



langda margen. 



b) Sliiiiesur(./cnie7'na. 



1. Käiiselsimiet. Känselförmågan är hos foglarna min- 

 dre utbildad än hos däggdjuren, hvilket har sin förnämsta or- 

 sak deruti, att deras kropp är betäckt med mer eller mindre 

 täta tjädrar, eller, der detta icke är förhallandet, af hornartade 

 delar. Vissa kroppsdelar kunna dock understundom betraktas 

 såsom känselverktyg, såsom t. ex. tungan hos /KtckspethTnic, 

 den nervrika näbbhuden hos aiidfo()larna och den med talrika 

 nervpapiller försedda näbbspetsen hos liecka.siiierna och .sjulp- 

 puriia. För yttre atmosferiska inflytelser äro foglarna i all- 

 mänhet mycket känsliga. 



Vi vilja här äfven taga foglarnas allmänna kroppshölje 

 eller hud i betraktande. 



1) Huden, som utgör kroppens yttre omklädnad, bestar, 

 liksom hos däggdjuren, af tvenne särskilda lager, neraligen af 

 läde.rlDideii och öfcer/tudi^ii (I. 14. 1.); men den skiljer sig ifrån 

 däggdjurens hud derigenom, att inga talg- eller svettkörtlar 

 finnas, såvida man ej vill anse den ofvanför ändbenet belägna 

 llumpkörtAn eller den s. k. fetthlåsuh för en dylik bildning. 

 Denna blåsa afsöndrar en hvitgul, oljaktig vätska, med hvilken 

 foglarna insmörja sina fjädrar, så att dessa derigenom erhålla 

 förmågan att hälla ifrån sig väta. Hos sjöfoglarna är denna 



