54 ÖFRIGA LEFNADSVANOR M. M. 



utmärkande och karakteristiskt, och som för zoologen, lika 

 så väl som för jägaren, kan vara af intresse och af vigt 

 att hira känna. Men lika sä lätt som dessa egendomlig- 

 heter kunna uppfattas af det vanda ögat, lika sä svårt är det 

 äfven att kunna med ord beskrifva dem. Vi vilja derföre en- 

 dast helt iiygtigt omnämna några sådana foglar, hos hvilka 

 det egendomliga i fiygten är mest påfallande. Sålunda se vi 

 huru många roffoglar glida fram i luften med långsamma ving- 

 slag; huru hökarna stundom med, såsom det synes, nästan 

 orörliga vingar simma fram tätt öfver marken; huru gladan, 

 och mången -gång äfven vräkarna, i vida kretsar och äfven- 

 ledes med nästan orörliga vingar sväfva omkring högt i luften ; 

 huru falkarna stundtals under ett oupphörligt Haxande hålla 

 sig stilla på ett ställe i luften. Vi se vidare huru hackspet- 

 tarna, sädesärlorna med flera andra foglar under flygten be- 

 skrifva sammanhängande större och mindre bågar, huru höns- 

 foglarna och många kråkfoglar med hastiga eller långsamma, 

 ansträngande vingslag arbeta sig fram. 



Hos många foglar uppkomma genom de hastiga vingslagen 

 eller den ilande farten egendomliga ljud. Sålunda utmärka sig 

 skogshönsen och svanen genom en surrande flygt, rapphönsen 

 genom en smattrande, dufvorna genom en smällande och än- 

 derna genom en hvinande eller pipande. Mänga andra foglar 

 flyga deremot mycket tyst, och det är isynnerhet ugglorna, 

 som i detta hänseende utmärka sig. De flyga fram utan det 

 minsta buller. 



3) Simningen, eller foglarnas förmåga att kunna fort- 

 skaffa sig i vattnet, åstadkommes förnämligast genom fötterna. 

 Dessa äro derföre hos vatten foglarna i de flesta fall af en sär- 

 skild byggnad, som väl lämpar sig för dessa slags rörelser. Man 

 kallar, såsom vi redan (sidd. 21 och 22) omtalat, sådana fötter 

 sim-, är- eller flikfötter, och de egas blott af sjöfoglarna och en 

 del vadare. Men förmågan att simma beror dock icke ute- 

 uteslutande på närvaron af dylika fötter, utan tillkommer, 

 ehuru dock endast sällan, äfven sådana foglar, som hafva sitt- 

 eller vadfötter, såsom strömstaren och sumphönsen. — Emel- 

 lertid hafva dock i allmänhet de foglar, som blifvit bestämda 



